28.04.26
22-ц/812/816/26
Провадження № 22-ц/812/816/26 Суддя першої інстанції Орлова С.Ф.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

28 квітня 2026 року м. Миколаїв Справа № 470/627/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого - Царюк Л.М.,
суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання - Чистій В.В.,
за участі позивачки - ОСОБА_1 ,
представниці позивачки - ОСОБА_2 ,
представниці відповідача та третьої особи служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради - Швачко С.В.,
третіх осіб - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2026 року, повне судове рішення складено 29 січня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Орлової С.Ф., в залі судового засідання в с-ще Березнегувате, за позовом ОСОБА_1 до Березнегуватської селищної ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Зіньківського дитячого будинку-інтернату ім. О.В. Синяговського, служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про поновлення батьківських прав, 

В С Т А Н О В И В:

09 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Зіньківського дитячого будинку-інтернату ім. О.В. Синяговського, служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, про поновлення батьківських прав.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року у справі № 470/424/23 ОСОБА_1 , було позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також ухвалено стягувати з неї на користь державної установи, де перебуватимуть діти, або на користь опікуна чи піклувальника аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 07 серпня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 влаштовані до дитячого будинку сімейного типу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а син ОСОБА_8 з 17 січня 2024 року перебуває у Зіньківському дитячому будинку-інтернаті імені О. В. Синяговського. 
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2025 року у справі № 470/1032/24 їй надано право на періодичні побачення з дітьми - ОСОБА_5 , та ОСОБА_5 . 
Працівники дитячого будинку-інтернату сприяють спілкуванню позивачки з сином ОСОБА_8 , тому не було потреби звертатись до суду з позовною заявою про надання з ним побачень. Наразі ОСОБА_1 змінила свою поведінку, переоцінила власні дії та зробила відповідні висновки. З огляду на те, що на сьогоднішній день відпали обставини, які стали підставою для позбавлення її батьківських прав, вважала, що існують усі правові підстави для їх поновлення.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд поновити її батьківські права щодо дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 07 листопада 2025 року первісного відповідача виконавчий комітет Березнегуватської селищної ради замінено належним відповідачем Березнегуватською селищною радою.
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням встановлених обставин справи суд доходить переконання, що наразі, наданих позивачкою доказів (довідок, характеристик) недостатньо для висновку про наявність правових підстав для поновлення її батьківських прав щодо дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
При цьому суд виходив з того, що дитина ОСОБА_8 є особою з інвалідністю з дитинства, у зв`язку з чим потребує постійного догляду, спеціального лікування, яке є необхідним за станом його здоров`я, наразі такий догляд він отримує будучи влаштованим до Зіньківського дитячого будинку - інтернату ім. О.В. Синяговського. ОСОБА_7 є дитиною з інклюзією, у зв`язку з чим також потребує особливого ставлення до процесу навчання і нагляду у повсякденному житті і побуті. Наразі в сім`ї - вихователів повністю забезпеченні потреби дітей, в тому числі в індивідуальному і додатковому навчанні ОСОБА_7 , її право на здобуття початкової загальної освіти, а для ОСОБА_5 право на здобуття загальної середньої освіти. Натомість пояснення позивачки в основному стосуються намірів на майбутнє та її власних прав і потреб в разі поновлення батьківських прав, та маючи незадовільний стан здоров`я і потребу у лікуванні позивачка не надала доказів того, яким чином будуть забезпеченні особливі потреби і догляд дітей на періоди її тривалої відсутності під час лікування і перебування за місцем роботи. 
Суд критично оцінює акти обстеження умов проживання складені Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, оскільки в них фактично лише перелічено наявні у квартирі меблі (які вже перебували у житлі на час укладення договору оренди), однак не зазначено яким чином позивачкою створені умови для проживання дітей, а саме не встановлено чи забезпечено нею запас продуктів харчування, чи наявні гігієнічні засоби, постіль та білизна, одяг, взуття, шкільне приладдя для дітей, чи дійсно ОСОБА_1 придбані спеціальні засоби необхідні для догляду за дитиною з інвалідністю ОСОБА_8 , такі як вертикалізатор, стілець і столик для харчування, прогулянкова коляска. Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, зазначені обставини перевірені не були, що позбавляє суд можливості зробити висновки з приводу того чи змінилась поведінка позивачки в побутових аспектах її життя, оскільки незабезпечення ОСОБА_1 належного харчування дітей, санітарно - гігієнічних умов, медичного догляду і лікування були підставою для позбавлення її батьківських прав щодо дітей. 
Позивачкою не було надано належних доказів на підтвердження того, яким є її щомісячний дохід, оскільки долучені нею довідки про отримання заробітної плати, пенсії та державної допомоги видані станом на 01 квітня 2025 року, тобто до звернення до суду з відповідним позовом, який подано до суду 09 липня 2025 року.
Судом в судовому засіданні було заслухано неповнолітнього ОСОБА_5 , віком 14 років та малолітню ОСОБА_7 , віком 11 років, які перебувають у дитячому будинку сімейного типу та не виявили бажання проживати із матір`ю. При цьому неповнолітні діти пояснили, що бажають залишитися в родині батьків - вихователів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , оскільки про них турбуються, дивляться за ними, допомагають у навчанні, кормлять, переодягають, цікавляться їх потребами і інтересами, разом проводять дозвілля. З мамою вони зустрічаються і спілкуються по телефону, однак не сумують за нею, оскільки не довіряють їй через негативну поведінку і ставлення у минулому.
Суд дійшов висновку, що звернення ОСОБА_1 з вказаним позовом до суду є передчасним, враховуючи ставлення дітей до біологічної матері на день розгляду справи.
Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що докази про те, що дитина з інвалідністю ОСОБА_8 отримує необхідне лікування і з ним проводяться усі необхідні реабілітаційні заходи, які сприяють покращенню стану його здоров`я, у справі відсутні. 
Відповідних довідок з боку інтернату у суд надано не було, як і не було надано доказів щодо динаміки покращення стану здоров`я малолітнього ОСОБА_8 , чим фактично, у рішенні суду зроблено висновок про перевагу інтернатного утримання дитини над доглядом у сім`ї рідною матір`ю.
В інтернаті ім. О.В. Синяговського, де зараз знаходиться дитина, крім ОСОБА_8 там ще приблизно 130 вихованців, займатися його реабілітацією та лікуванням за новітніми медичними методами ніхто не буде, і так піклуватися, як рідна мати, також навряд чи хто буде взагалі.
Судом не враховано те, що позивачка ОСОБА_1 - це рідна мати дітей, яка повністю змінилася, і довела це відповідними доказами, документами наданими до справи, яка на перше місце ставить сімейні цінності, і не бажає втрачати цей сімейний зв`язок зі своїми рідними дітьми. 
Судом зазначено, що позивачка має незадовільний стан здоров`я, з чим погодитися не можна, оскільки вона має ІІІ групу інвалідності, яка є робочою, стан її здоров`я значно покращився, тому що позивачка припинила вживати алкоголь і проходила регулярне лікування, що підтверджується відповідними медичними документами. Зараз стоїть питання щодо припинення інвалідності взагалі. 
Невірним є твердження суду про те, що позивачка не надала доказів щодо забезпечення догляду за дітьми на період її лікування, оскільки позивачка надала медичні документи щодо покращення стану її здоров`я, і наголосила у суді про те, що у зв`язку з лікуванням може бути відсутня вдома лише 2 дні, на період знаходження у стаціонарі, і у той час її дітьми можуть опікуватися родичі: тітка, сестра і старша донька. 
Допитана у суді свідок ОСОБА_14 підтвердила це. Крім того, необхідно звернути увагу, що в будинку дитячого типу ОСОБА_15 семеро дітей, приділити необхідну увагу кожній прийомній дитині непросто. Позивачка зможе приділити дітям більше уваги, часу ніж у будинку сімейного типу.
Неможна погодитися з тим, що суд критично оцінив акти обстеження умов проживання складені Службою у справах дітей адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради. Позивачка зазначила, що на час поселення нею в орендовану квартиру там майже ніяких меблів не було, і все, що зараз там є, вона придбала самостійно, за власні кошти.
Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міськради питання з приводу наявності продуктів харчування для дітей не досліджувалося, тому що діти на той час в квартирі не проживали, а продукти можуть зіпсуватися, і взагалі, виходячи з обставин справи та предмету позову це не було головним на той час. Позбавили ОСОБА_1 батьківських прав за те, що вона зловживала алкогольними напоями і не дбала про своїх дітей, ухилилася від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей, тобто за тими обставинами, які у даному разі повністю відсутні.
У ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які зазначили, що хочуть залишитися проживати у будинку сімейного типу ОСОБА_15 , відчувається негативний настрій дітей проти рідної матері. 
Судом при розгляді справи за позовом ОСОБА_1 щодо поновлення нею батьківських прав було встановлено, що підстави, які мали місце при позбавленні її батьківських прав відсутні, що підтверджено доказами дослідженими під час розгляду справи
Березнегуватська селищна рада надала відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві відповідач зазначав, що наразі довідки про покращення стану здоров`я матері немає, тому позивачка сама потребує постійного лікування на що потрібні відповідні кошти.
Позивачка можливо змінила свій спосіб життя, але відношення до дітей не змінилося. За роки, що мати проживала окремо від дітей змінилась лише думка самих дітей і її відношення до них.
Доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Березнегуватська селищна рада просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На день розгляду справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Батько дітей ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зник безвісти на території бойових дій (під час воєнний дій) ІНФОРМАЦІЯ_6 , в результаті ворожого мінометного обстрілу бойових позицій поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року позивачку було позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнуто аліменти на користь державної установи, де будуть знаходитись діти, або опікуна чи піклувальника на утримання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в розмірі частини усіх видів заробітку доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з серпня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. 
На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист, який з 14 березня 2025 року перебуває на виконанні у Першому відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), виконавче провадження № НОМЕР_1.
З 13 листопада 2023 року неповнолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , на підставі розпорядження Баштанської районної державної адміністрації від 07 листопада 2023 року № 172-р, на спільне проживання, навчання і виховання було влаштовано у дитячий будинок сімейного типу ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Дитину ОСОБА_8 , відповідно до рішення виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 28 листопада 2023 року № 305 було влаштовано до Зіньківського дитячого будинку - інтернату імені Синяговського, оскільки він за станом здоров`я потребує відповідних соціальних послуг, де ОСОБА_7 перебуває по теперішній час.
Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2025 року по справі № 470/1032/24, позивачці надано право на періодичні побачення з дітьми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , у дні народження дітей та один раз на місяць у вихідні дні, за попередньою домовленістю з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , у присутності одного з них, на їх території, та право на періодичні спілкування з дітьми засобами телефонного (відео - телефонного ) зв`язку три рази на тиждень два рази у будні дні та один раз у вихідні дні) у вільний від навчання та відпочинку час, у присутності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з урахуванням бажання дітей.
З повного тексту рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року по справі № 470/424/23 убачається, що підставою позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо трьох її неповнолітніх дітей послугувало зловживання нею спиртними напоями та систематичне невиконання батьківських обов`язків, позивачка не займалася вихованням і утриманням дітей, не турбувалась про їх фізичний розвиток і навчання, не забезпечувала необхідним харчуванням та медичним доглядом, не створювала належних санітарно - гігієнічних умов проживання.
З 04 травня 2025 року позивачка проживає в орендованій двокімнатній, мебльованій квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Строк договору оренди сплив 08 листопада 2025 року, однак в судовому засіданні ОСОБА_1 стверджувала, що продовжує проживати за зазначеною адресою, на умовах визначених договором з орендодавцем ОСОБА_18 , розмір орендної плати становить 4 000 грн на місяць. Відповідно до актів обстеження умов проживання від 28 серпня 2025 року і 08 грудня 2025 року, складених працівниками Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, умови проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 задовільні, нею створені належні умови для дітей, а саме є спальні місця, ноутбук і телефони для навчання. 
З 16 грудня 2024 року позивачка працює в ФОП ОСОБА_19 продавцем продовольчих товарів, за місцем роботи характеризується позитивно, відповідно до долучених довідок нарахована їй заробітна плата становить 8 240 грн на місяць, крім цього, вона отримує пенсію по інвалідності, яка з березня 2025 року становила 3 038 грн та щомісячну допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 3 000 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем Першого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, станом на 08 липня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 60 724 грн.
З червня 2025 року позивачка розпочала сплату аліментів сплативши 9 931 грн 18 серпня 2025 року - 6 400 грн, 30 вересня 2025 року - 3 200 грн, 30 грудня 2025 року - 8 000 грн та 10 000 грн та 19 січня 2026 року в сумі 3 500 грн, що підтверджується квитанціями до платіжних інструкцій.
З виписних епікризів із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого убачається, що позивачка має незадовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим з 10 квітня 2024 року вона є особою з інвалідністю ІІІ групи за загальним захворюванням, строком до 31 січня 2026 року.
В контексті доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції в частині вирішення вимог позову апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним
і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
У частинах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливим. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно із частинами 2 та 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171СК України).
Згідно із частинами 1, 4 статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.
Зокрема, суд звертає увагу на наступне:
чи сплачувались аліменти на утримання дитини особою, яка звертається з позовом про поновлення батьківських прав, оскільки у разі позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (стаття 166 СК України);
чи зверталася особа із позовом про надання права побачення з дитиною, тобто чи були зацікавлені мати/батько у спілкуванні з дитиною (таке право на звернення до суду передбачено стаття 168 СК України);
чи позбулася особа алкогольної чи наркотичної залежності, якщо такі проблеми були, та чи пройшла вона відповідну реабілітацію і лікування;
чи притягалася особа до адміністративної чи кримінальної відповідальності;
чи має особа відповідне житло, чи працевлаштована вона та чи має постійні доходи;
як особу характеризують з місця її роботи та проживання;
чи відновилося спілкування з дитиною та у якій формі (доказами можуть бути спільні фотографії з дитиною, скрін-шоти переписок у вайбері та інше);
чи ставиться позивач критично до своєї поведінки в минулому та чи його зміни не носять короткостроковий характер;
інші обставини, що засвідчують виправлення поведінки позивача та інші умови, за яких було позбавлено батьківських прав;
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 466/5767/18 вказано, що «на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_1 дотримався вищевказаних норм права та практики ЄСПЛ та при вирішення позовних вимог виходив саме з інтересів дітей позивачки.
Як встановлено, рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року позивачку було позбавлено батьківських прав щодо її трьох дітей, підставою позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо трьох її неповнолітніх дітей слугувало те, що позивачка зловживання спиртними напоями та систематично не виконувала батьківських обов`язків, позивачка не займалася вихованням і утриманням дітей, не турбувалась про їх фізичний розвиток і навчання, не забезпечувала необхідним харчуванням та медичним доглядом, не створювала належних санітарно - гігієнічних умов проживання. 
Судом було встановлено належними та допустимими доказами, що позивачка має велику заборгованість по аліментам та 15 липня 2025 року зверталася до суду з позовом про звільнення її від сплати заборгованості по аліментам у зв`язку з її невеликими доходами, однак судовим рішенням від 07 листопада 2025 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволені її вимог. 
У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що дохід позивачки складається з заробітної плати у розмірі 8 240 грн, пенсії по інвалідності у розмірі 3 038 грн та витрати для переміщеної особи - 3 000 грн. Інших доходів позивачка не має.
Отже, розмір доходів, який отримує позивачка явно не достатньої для утримання двох дітей, які навчаються дітей та одну дитину з інвалідністю, який має тяжку хворобу та потребує постійного лікування та додаткових грошових витрат. Крім того, позивачка сама потребує періодичного стаціонарного лікування, оскільки також має важку хворобу з приводу якої має ІІІ групу інвалідності.
Крім того, позивачка відповідно до договору оренди від 04 травня 2025 року орендує двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Строк оренди за договором зазначено 08 листопада 2025 року, хоча може бути продовжено. Зазначеним договором оренди не зазначено, що в цій квартирі планують проживати ще троє дітей, один з яких дитина з інвалідністю та згоду на проживання яких погоджено з власником квартири. При цьому, як правильно зазначив суд, не надано відповідних доказів, що орендована квартира цілком облаштована для двох дітей школярів (обладнання місць для навчання та відпочинку) та дитини з інвалідністю (відповідне ліжко, крісло колісне та вертикалізатор).
В судовому засіданні суду першої інстанції було заслухано неповнолітнього ОСОБА_5 , віком 14 років та малолітню ОСОБА_7 , віком 11 років, які перебувають у дитячому будинку сімейного типу та не виявили бажання проживати із матір`ю. При цьому неповнолітні діти пояснили, що бажають залишитися в родині батьків - вихователів ОСОБА_15 , оскільки про них турбуються, дивляться за ними, допомагають у навчанні, кормлять, переодягають, цікавляться їх потребами і інтересами, разом проводять дозвілля. З мамою вони зустрічаються і спілкуються по телефону, однак не сумують за нею, оскільки не довіряють їй через негативну поведінку і ставлення у минулому.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що пояснення позивачки в основному стосуються намірів на майбутнє та власних прав і потреб у поновленні батьківських прав, натомість жодних даних яким є місячний дохід позивачки та як вона виконує на теперішній час свій обов`язок по утриманню дітей матеріали справи не містять, тому позивачкою не доведено зміни поведінки її, як особи, позбавленої батьківських прав.
Встановивши, що відсутні підстави для поновлення батьківських прав, врахувавши найкращі інтереси дітей та їх думку, суд зробив правильний висновок, що позов ОСОБА_1 про поновлення батьківських прав не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів про надання ОСОБА_8 відповідного необхідного лікування в інтернаті і з ним проводяться усі необхідні реабілітаційні заходи, які сприяють покращенню стану його здоров`я не заслуговують на увагу, оскільки саме позивачка, яка вважає, що може надавати дитині таке лікування та реабілітацію відповідно до її доходів, повинна довести відповідними доказами зазначені обставини. 
З твердженням в апеляційній скарзі, що позивачка має задовільний стан здоров`я, погодитися не можна, оскільки вона має робочу ІІІ групу інвалідності та наразі питання щодо припинення інвалідності взагалі є неприйнятними, оскільки на час розгляду справи позивачка є особою з інвалідністю.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що в будинку дитячого типу ОСОБА_15 семеро дітей, приділити необхідну увагу кожній прийомній дитині неможливо, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються показаннями самих дітей. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які зазначали суду, що хочуть залишитися проживати у будинку сімейного типу ОСОБА_15 , відчувається негативний настрій дітей проти рідної матері є безпідставними, оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували, що при опитування дітей був сторонній вплив, не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції, на думку апеляційного суду, надана належні правова оцінка.
З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та не можуть бути підставою для скасування судового рішення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Згідно із підпунктом "в" пунктом 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_2 , залишити без задоволення. 
Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий Л.М. Царюк
Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 04 травня 2026 року.