Справа № 158/2682/26
Провадження № 1-кп/0158/166/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 , 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
прокурора – ОСОБА_3 ,
потерпілого – ОСОБА_4 , 
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката – ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці, кримінальне провадження № 12026030590000292 від 23.05.2026 року про обвинувачення
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Махайлючка, Шепетівського району Хмельницької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України такого, що не має судимості, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, -

В С Т А Н О В И В

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", до правоохоронних органів відносяться - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, органи доходів і зборів, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до п. 2, 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція, відповідно до покладених на неї завдань, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, а також здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.
22.05.2026 слідчий слідчого відділення відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_4 , будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, виконував свої функціональні обов`язки, перебуваючи на службі у складі слідчо-оперативної групи, згідно затвердженого графіку чергувань, у відділенні поліції №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області що у м. Ківерці по вул. Залізничній 52, Луцького району, Волинської області.
В силу положень Закону України «Про Національну поліцію» та посадових інструкцій, затверджених начальником Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області, поліцейські постійно здійснюють функції представників влади та є службовими особами. 
У ході здійснення опрацювання повідомлення ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 на спецлінію 102 щодо крадіжки мобільного телефону у м. Ківерці, виконуючи свої службові обов`язки, 22.05.2026 близько 23 години 20 хвилин, слідчий слідчого відділення відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області лейтенант поліції ОСОБА_4 прибув у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де згідно отриманим відомостей, міг перебувати викрадений телефон, та почав усне опитування ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував у вказаній квартирі. 
В ході опитування ОСОБА_5 почав поводити себе агресивно, зокрема кричав на працівника поліції ОСОБА_8 та провокував бійку з ним, після чого перемістився на підвіконня вказаної квартири, яка розташована на другому поверсі будинку. Коли ОСОБА_4 наблизився до ОСОБА_5 , щоб переконати його заспокоїтися, ОСОБА_5 , керуючись метою заподіяння працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, близько 23 год. 40 хв. умисно наніс один удар лівою ногою в ділянку правого ока ОСОБА_4 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді контузії правого ока легкого ступеня, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті щодо нанесення потерпілому ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 претензій до обвинуваченого не має, на суворій мірі покарання не наполягає.
Враховуючи те, що ОСОБА_5 в повному обсязі, беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінальному правопорушенні за обставинами, наведеними у обвинувальному акті, беручи до уваги те, що інші учасники судового розгляду не оспорюють вказані обставини, і судом встановлено, що останні правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілого.
Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що своїми умисними протиправними діями, які виразились в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання в межах санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів; особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, відсутність даних щодо ймовірного перебування останнього на диспансерному обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога.
До обставин, що пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття, оскільки обвинувачений дійсно, відверто зробив висновок щодо скоєння ним протиправного діяння, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Заслухавши думку прокурора, який вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, із застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням; потерпілого, який не наполягав на суворій мірі покарання; обвинуваченого, який як в судових дебатах так і в останньому слові просив суд суворо його не карати; захисника адвоката ОСОБА_6 , який просив призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення та позицію учасників, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч. 2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якою визнав ОСОБА_5 винуватим, вважає що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без ізоляції від суспільства з призначенням покарання згідно санкції статті закону, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело. Зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Призначення такого покарання, на думку суду, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Що стосується тверджень захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Тобто, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.
Суд зазначає, що наявність щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Вказане підтверджується правовою позицією викладеною в постанові Касаційного кримінального суду №712/4384/20 від 27.04.2021 року.
Також судом враховано вимоги рішення Конституційного Суду України № 15 - рп/2004 від 02.11.2004, де серед іншого зазначено, що «окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім дискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати в справедливому відношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України».
Таким чином, у суду відсутні підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.06.2026 року в рамках даного кримінального провадження - скасувати.
Питання про речові докази вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України. 
Судові витрати відсутні; цивільний позов не пред`являвся.
Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту - скасувати.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В

Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді цілодобового домашнього арешту - скасувати.
Зарахувати ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 72 КК України, в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23.05.2026 по 25.05.2026 року з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
На підставі ч. 7 ст. 72 КК України, ОСОБА_5 строк покарання зарахувати період його перебування під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, починаючи з 25.11.2026 року по 06.07.2026 року включно, у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.06.2026 року в рамках даного кримінального провадження - скасувати.
Речовий доказ – побутовий ніж з руків`ям чорного кольору, який переданий на зберігання до камери схову речових доказів ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області - повернути власнику ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ківерцівський районний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1