ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 червня 2026 року 	Справа № 280/2953/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (далі – відповідач), відповідно до якої позивач просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням спочатку другої групи, а потім третьої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.2025 № 379;
зобов`язати Департамент з питань виконання кримінальних покарань повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням спочатку другої групи, а потім третьої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.04.2025 № 379, та направити до Міністерства юстиції України матеріали для виділення коштів для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням спочатку другої групи, а потім третьої групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що у період з 02.08.2013 року по 24.09.2024 рік проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, в період проходження якої отримала захворювання, пов`язане з проходженням служби в ДКВС України та була звільнена через хворобу, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №1313/С від 09.09.2024. Вказує, що відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 480875 від 04.11.2024 року позивачці було встановлено другу групу інвалідності, а причина інвалідності — захворювання, пов`язане з проходженням служби в ДКВС України. Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 138/25/2672/В позивачці з 03.11.2025 року встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням, одержаним в період проходження військової служби і служби в органах внутрішніх справ, поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, Держспецзв`язку Вказує, що позивачка звернулася до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України з додатками (у відповідності до додатку до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби). Проте, листом № 10369/4.1.-2025 від 17.09.2025 року було повідомлено, що «Міністерство юстиції України розглянуло матеріали ОСОБА_1 , надіслані листом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 12.08.2025 No 5625//9/1//7-52-25, зареєстровані в Мін`юсті 18.08.2025 за 142500-32-25, щодо виділення коштів Південно-Східному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, та повідомляє, що вказані копії матеріалів повертаються без виконання.. Покликається на те, що Департамент з питань виконання кримінальних покарань повернув копії матеріалів без виконання, у поданому листі відсутнє належне рішення, прийняте за результатами розгляду матеріалів по суті (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги). Крім того, відповідне рішення у встановленому законом порядку взагалі не було видано (оформлено та прийнято), що підтверджує відсутність належного адміністративного акта. Таку бездіяльність вважає протиправною, оскільки уповноважений орган зобов`язаний був розглянути подані матеріали та прийняти вмотивоване рішення по суті питання відповідно до вимог чинного законодавства, а не повертати їх без розгляду. Просить задовольнити позов.
Відповідач у відзиві на позовну заяву вх. № 24769 від 06.05.2026 вказав, що позивач проходила службу в державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», яка підпорядковується Південно-Східному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Зазначає, що Департамент листом від 12.08.2025 № 5625//9/1//7-52-25 переслав матеріали, які надійшли від Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо виділення коштів для виплати одноразової грошової допомоги, зокрема щодо ОСОБА_1 (додається) а відповідь від Мін`юсту не отримував. Звертає увагу суду, що у Департаменту відповідно до норм чинного законодавства відсутні повноваження щодо прийняття рішень щодо позивача, з огляду на те, що ОСОБА_1 не проходила службу а ні в Департаменті, а ні в установах виконання покарань, які знаходяться на території Автономної Республіки Крим, Київської області, міст Києва та Севастополя. Просить відмовити у позові.
У відповіді на відзив вх. № 28794 від 25.05.2026 представник позивача вказав, що Положення про Департамент з питань виконання кримінальних покарань прямо визначає його як міжрегіональний територіальний орган Міністерства юстиції України, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та здійснює керівництво підпорядкованими органами і установами. Саме тому вважає Департамент суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та може бути відповідачем у справі щодо оскарження бездіяльності, пов`язаної з реалізацією відповідних управлінських функцій. Зазначає, що посилання відповідача на те, що позивач проходила службу у державній установі «Кам`янська виправна колонія (№101)», яка підпорядковується Південно-Східному міжрегіональному управлінню, не спростовує факту участі Департаменту у спірних правовідносинах. Зазначає, що внутрішній розподіл функцій між органами системи ДКВС України не може бути підставою для позбавлення особи ефективного судового захисту та не звільняє державний орган від відповідальності за бездіяльність. Стверджує, що відповідач також помилково ототожнює питання належного відповідача із відсутністю порушення права. вказує, що Департамент не надав суду жодного доказу того, що за результатами розгляду заяви позивача було прийнято належне адміністративне рішення. У матеріалах справи відсутні докази складення висновку про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, відсутні докази повідомлення позивача про результати розгляду її заяви, відсутні докази повернення документів для усунення недоліків чи вчинення будь-яких інших дій, спрямованих на завершення адміністративної процедури. Просить позовні вимоги задовольнити.
У запереченнях на відповідь на відзив вх. № 29150 від 26.05.2026 представник відповідача вказує, що Департамент не заперечує факту пересилання матеріалів до Міністерства юстиції України, однак категорично заперечує проти доводу позивача про те, що таке пересилання створює для Департаменту обов`язок повторно розглядати заяву, складати висновок, приймати рішення або здійснювати інші дії замість установи за останнім місцем проходження служби чи відповідного міжрегіонального територіального органу. Вказує. що одна з позовних вимог фактично зводиться до зобов`язання Департаменту направити матеріали до Міністерства юстиції України для виділення коштів. Водночас позивач не заперечує, що такі матеріали вже були переслані до Міністерства юстиції України листом від 12.08.2025 № 5625/9/1/7-52-25. За таких обставин вказує, що вимога про зобов`язання Департаменту повторно вчинити дію, яка вже була вчинена, не має самостійного предмета судового захисту та не свідчить про протиправну бездіяльність Департаменту. Просить відмовити у позові.
Ухвалою суду від 08.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду позовної заяви, приведеної у відповідність вимогам КАС України шляхом зазначення у прохальній частині реквізитів оскаржуваного рішення та, у разі необхідності, надання копії відповідного оскаржуваного рішення, а також (у разі необхідності) правильного визначення відповідача у справі.
Ухвалою суду від 14.04.2026 продовжено позивачу процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви у справі № 280/2953/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії до 20 квітня 2026 року.
На виконання вимог ухвали суду представником позивача надано позовну заяву, як зазначає позивач, останньої редакції, в якій відповідачем є Департамент з питань виконання кримінальних покарань
Ухвалою суду від 22.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2953/26 за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. Клопотання про витребування доказів, - задоволено частково. Витребувано у Департаменту з питань виконання кримінальних покарань належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_1 з усіма додатками до неї, пояснення щодо того, які саме дії були вчинені (прийняті рішення) Департаментом з питань виконання кримінальних покарань щодо розгляду заяви ОСОБА_1 , з обґрунтуванням підстав та наданням відповідних доказів. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 у період з 02.08.2013 року по 24.09.2024 рік проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, згідно записів № 1-2 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 480875 від 04.11.2024 року позивачці було встановлено другу групу інвалідності, а причина інвалідності — захворювання, пов`язане з проходженням служби в ДКВС України.
Згідно витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 138/25/2672/В позивачці з 03.11.2025 року встановлено третю групу інвалідності за основним діагнозом: Е89.0 Післяпроцедурний гіпотиреоз. Крім того, у даному висновку зазначено, що захворювання, пов`язане з проходженням служби в ДКВС України.
ОСОБА_1 звернулася до Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності особи рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України з додатками (у відповідності до додатку до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби).
Листом Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстицію від 17.09.2025, адресованим Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» повідомлено, що Міністерство юстиції України розглянуло матеріали ОСОБА_1 , надіслані листом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 12.08.2025 № 5625//9/1//7-52-25, зареєстровані в Мін`юсті 18.08.2025 за № 142500-32-25, щодо виділення коштів Південно-Східному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, та повідомляє, що вказані копії матеріалів повертаються без виконання.
Також, листом Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» від 16.03.2026 повідомлено представнику позивача, що Міністерством юстиції України розглянуто матеріали ОСОБА_1 , надіслані листом Департаменту з питань виконання кримінальних покарань від 12.08.2025 № 5625//9/1//7-52-25, зареєстровані в Мін`юсті 18.08.2025 за № 142500-32-25, щодо виділення коштів Південно-Східному міжрегіональному управлінню з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції для виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, пов`язаної з проходженням служби в Державній кримінально-виконавчій службі України, та повідомляє, що вказані копії матеріалів повернулися без виконання.
Покликаючись на протиправну бездіяльність Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, з вимогами зобов`язати відповідача вчинити дії звернувся із вказаною позовною заявою до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та підрозділах Державної кримінально-виконавчої служби України унормовані, насамперед, приписами Закону України від 23.06.2005 №2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі – Закон № №2713-IV).
Згідно з ч.1 ст.6 Закону №2713-IV, Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.
Відповідно до ч.1 ст.14 Закону №2713-IV до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби).
Як визначено ч.5 ст.23 Закону №2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно з ч.1 ст.97 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі – Закон № №580-VIII), одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: 1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин; 2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції; 3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, протягом шести місяців після його звільнення з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; 5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, чи в період дії воєнного стану під час безпосередньої участі в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією проти України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності; 6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Розміри одноразової грошової допомоги визначені законодавцем у положеннях ст.99 Закону №580-VIII, де указано, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату: 1) загибелі (смерті) поліцейського (пункт 1) - 750 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; 2) смерті поліцейського (пункт 2) - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; 3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності: а) I групи - 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; б) II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; 4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності: а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; 5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; 6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Суд також зазначає, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, затверджений постановою КМУ від 04.04.2025 №379; далі за текстом - Порядок №379).
Відповідно до п.п.4 п.2 Порядку №379 одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби у разі: визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням нею служби, або визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби інвалідності протягом шести місяців після її звільнення із служби з причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з п.п.4 п.3 Порядку №379 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у таких розмірах: у разі визначення особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби внаслідок причин, зазначених у підпункті 4 пункту 2 цього Порядку, інвалідності: I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату; III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Згідно з п.11 Порядку №379 для призначення і виплати одноразової грошової допомоги заява (рапорт) за формою згідно з додатком до Порядку подається керівникові органу (установи) за останнім місцем проходження служби.
За правилами п.15, 16, 17 Порядку №379 висновок про призначення одноразової грошової допомоги або висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги у місячний строк з дня реєстрації документів (в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, в таборах для тримання військовополонених, на підприємствах установ виконання покарань - у двадцятиденний строк) та визначення повного кола осіб, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), складається уповноваженим структурним підрозділом, підписується керівниками бухгалтерської служби, служби персоналу (кадрового підрозділу), підрозділу державного нагляду за охороною праці та юридичної служби органу (установи), в якому особа рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби проходить (проходила) службу, або особами, на яких покладено виконання таких функцій, та затверджується керівником відповідного органу (установи) або особою, на яку покладено виконання таких функцій.
Висновок про призначення одноразової грошової допомоги щодо осіб, останнє місце проходження служби яких було в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, діяльність яких оптимізована шляхом консервації або ліквідації, на час подання заяви (рапорту) про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, затверджується міжрегіональним територіальним органом з питань виконання кримінальних покарань, у безпосередньому підпорядкуванні якого перебувають (перебували) ці установи виконання покарань, слідчі ізолятори.
У разі затвердження висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги чи у випадку повернення документів (документи подано не в повному обсязі чи подано не за належністю) заявник у місячний строк з дня реєстрації документів письмово інформується з обґрунтуванням підстав відмови в призначенні одноразової грошової допомоги чи повернення документів.
Рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги може бути оскаржене в порядку адміністративного оскарження або в судовому порядку.
У разі надсилання запитів до органів (установ), закладів освіти Державної кримінально-виконавчої служби, центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій строк підготовки висновку про призначення одноразової грошової допомоги може бути продовжено до отримання відповідної інформації для його належного оформлення, але не більш як на два місяці з дня надсилання запиту.
Розрахунок потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги подається:
установами виконання покарань, слідчими ізоляторами, підприємствами установ виконання покарань, таборами для тримання військовополонених - до міжрегіонального територіального органу з питань виконання кримінальних покарань, у безпосередньому підпорядкуванні якого перебувають ці органи (установи);
міжрегіональними територіальними органами з питань виконання кримінальних покарань (з розрахунками потреб в коштах, переданими установами виконання покарань, слідчими ізоляторами, підприємствами установ виконання покарань, таборами для тримання військовополонених), закладами освіти Державної кримінально-виконавчої служби, іншими підприємствами, установами і організаціями, створеними для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби, - до Мін`юсту;
стосовно осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які займають посаду або на день звільнення з органу (установи) займали посаду в державних органах, - до державних органів, до яких вони були відряджені.
До розрахунку потреби в коштах для виплати одноразової грошової допомоги особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, відрядженим до державних органів, додаються належним чином засвідчені копії висновків про призначення одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пункті 13 або 14 цього Порядку.
Як то указано у п.19 Порядку №379, виплата одноразової грошової допомоги проводиться за останнім місцем проходження служби особою рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, за винятком відрядження такої особи до державного органу.
Перерахування коштів відрядженій до державних органів особі рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби здійснюється державним органом, до якого вона була відряджена, на рахунок банку або небанківського надавача платіжних послуг, відкритий заявником.
Відповідно до п.20 Порядку №379 нарахування одноразової грошової допомоги здійснюється на підставі наказу керівника органу (установи), в якому проходить (проходила) службу особа рядового чи начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, про виплату одноразової грошової допомоги, який видається протягом трьох робочих днів з дня надходження бюджетних асигнувань на зазначені цілі.
Суд висновує, що Порядком №379 визначений алгоритм дій суб`єктів владних повноважень щодо вирішення питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги. Зокрема, органом, уповноваженим складати висновок про призначення одноразової грошової допомоги або висновок про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є орган, в якому проходила службу позивачка, в даному випадку Державна установа “Кам`янська виправна колонія (№ 101)”. Надалі, матеріали про призначення такої допомоги та розрахунок потреби в коштах для виплати направляється до міжрегіонального територіального органу з питань виконання кримінальних покарань, у безпосередньому підпорядкуванні якого перебуває установа та до Мін`юсту.
Як свідчать матеріали справи, а саме, листи Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Державною установою “Кам`янська виправна колонія (№ 101)” матеріали ОСОБА_1 , після її звернення направлені до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.
Надалі, як свідчить також лист відповідача від 12.08.2025, матеріали щодо виділення коштів на виплату одноразової грошової допомоги Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції були направлені до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, який, в свою чергу, на виконання статей 97-101 Закону України «Про Національну поліцію» та постанови Кабінету Міністрів України від 04.04.2025 № 379 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України» направив матеріали до Міністерства юстиції України для виділення коштів для виплати одноразової грошової допомоги.
Суд зауважує, що положення Порядку №379 не визначають Департамент з питань виконання кримінальних покарань суб`єктом, який уповноважений приймати будь-які рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, позивачці. Тому, отримавши матеріали щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідачем правомірно було направлено їх до Мін`юсту, що відповідає положенням Порядку №379.
З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Департаменту з питань виконання кримінальних покарань щодо неприйняття рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Крім того, як вже було встановлено, відповідачем направлено до Мін`юсту матеріали щодо виділення коштів для виплати позивачці одноразової грошової допомоги, що також свідчить про відсутність протиправної бездіяльності відповідача в цій частині та необґрунтованість позовних вимог.
При цьому, суд не досліджує в даному спорі наявність чи відсутність у позивачки права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки таке питання не вирішувалось та не могло бути вирішене в межах правовідносин між позивачем та відповідачем. В силу положень Порядку № 379, вирішення такого питання не входить до повноважень відповідача.
Суд також відхиляє доводи представника позивача щодо можливості залучення співвідповідача або заміни неналежного відповідача, оскільки сам же представник позивача при цьому наполягає на вчиненні саме Департаментом з питань виконання кримінальних покарань бездіяльності щодо прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, що вже спростовано вище судом.
Слід зауважити, що клопотань про заміну відповідача, залучення співвідповідача представник також не подавав до суду.
Тож, за наслідками розгляду справи слід визнати не доведеним факт існування у заявника порушеного публічного права (інтересу) оскаржуваною бездіяльністю відповідача у межах спірних правовідносин.
При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав належну оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права та оцінки обставин фактичної дійсності.
Згідно з частиною 1 та 2 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
У зв`язку із відмовою у позові, розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (04050, місто Київ, вулиця Юрія Іллєнка, будинок 81, код ЄДРПОУ 43501242) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 22 червня 2026 року.

Суддя Л.Я. Максименко