ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2026 Справа № 917/541/26 
м. Полтава
Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області (код ЄДРПОУ/умовний код: 0291006026, адреса: вул. Антона Грицая, 1 м. Полтава, 36000) в інтересах держави в особі:
Позивач 1: Коломацька сільська рада Полтавського району Полтавської області (адреса: вул. Центральна, 54, с. Коломацьке, Полтавського району, Полтавської області, 38742, код ЄДРПОУ 21046294)
Позивач 2: Державна екологічна інспекція Центрального округу (адреса: вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039, код ЄДРПОУ 42149108)
до Відповідачів: 1) Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (адреса 01601, вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, код ЄДРПОУ 44768034);
2) Філія «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (адреса: 36007, вул. Гулака-Артемовського, 22, м. Полтава, ЄДРПОУ 45483786)
про відшкодування шкоди навколишньому природному середовищу на загальну суму 89 960, 66 грн
Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.
Суть справи: заступник керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом в інтересах держави в особі 1) Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області 2) Державної екологічної інспекції Центрального округу до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (відповідач) та Філії «Слобожанський лісовий офіс» про відшкодування збитків на суму 89 960,66 грн, завданих державі порушенням природоохоронного законодавства. 
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що вина та протиправна поведінка відповідача, який є постійним лісокористувачем земельної ділянки, полягає у тому, що всупереч вимогам законодавства відповідач не виконав обов`язок щодо охорони і збереження лісового фонду, внаслідок чого відбулася незаконна рубка дерев невстановленими особами, чим спричинено шкоду державі, розрахунок розміру якої здійснено відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665.
Крім того, розрахунок шкоди, спричиненої навколишньому природному середовищу в результаті незаконної порубки дерев, підтверджено висновком судової інженерно-екологічної експертизи.
Відповідач у відзиві (том 1, а.с.155-162) проти позову заперечує, посилаючись на те, що позовні вимоги не містять доказів, які б вказували на неправомірність поведінки відповідача, та не вказують, які саме дії відповідач повинен був вчинити відповідно до вимог ведення лісового господарства з метою забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок.
Відповідач також зазначає у відзиві, що саме його працівниками під час виконання своїх посадових обов`язків в кварталі 119 виділу 7 Руднянського лісництва ДП «Полтавський лісгосп» було виявлено самовільний поруб дерев породи береза повисла – 7 шт та клен гостролистий 15 шт, про що було невідкладно повідомлено правоохоронні органи, якими не встановлені особи, винні у вчиненні незаконної рубки дерев.
Відповідач вважає, що фактично прокурором перекладається відповідальність органу досудового розслідування на постійного лісокористувача.
Також відповідач посилається на те, що у протоколі огляду місця події від 20.08.2021 у описовій частині зазначена інформація про діаметри виявлених пнів, хоча у протоколі відсутня будь-яка інформація щодо вимірювальних приладів, а також те, чи проходили вони сертифікацію.
Відповідач, окрім іншого, посилається у відзиві на відсутність правових підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді у даній справі, та в клопотанні від 02.04.2026 (том 1, а.с.179-182) просить з цих підстав залишити позов прокурора без розгляду.
Відповідачем також подана заява про застосування строку позовної давності від 02.04.2026 (том 1, а.с.190-192), в якій відповідач зазначає, що початком перебігу строку позовної давності для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди навколишньому природному середовищу слід вважати 20.08.2021, а відтак такий строк сплинув 20.08.2024.
У відповіді на відзив (том 1, а.с.206-210) прокурор заперечує проти доводів відповідача, посилаючись на те, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто, проявом протиправної бездіяльності відповідача як постійного лісокористувача є незабезпечення його працівниками охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбулося вирубування дерев невстановленими особами.
Прокурор також зазначає, що інтерес держави у спірних правовідносинах полягає у захисті прав всіх громадян України на безпечне довкілля та забезпечення наповнюваності фондів охорони навколишнього природного середовища, що складатиме передумову та спроможність, в тому числі, ліквідації наслідків екологічної шкоди, відновлення природних ресурсів до стану, що існував до її заподіяння, та покриття ним витрат на проведені заходи.
Враховуючи звернення прокурора до компетентних органів та нездійснення позивачами захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення до суду із відповідним позовом упродовж розумних строків, у даному випадку, відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявні підстави для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред`явлення до суду цього позову в інтересах органів, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор звертає увагу, що згідно з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.09.2018 по справі №925/382/17, розрахунок збитків, проведений у межах кримінального провадження, визнано належним та достатнім доказом розміру заподіяних збитків.
Крім того, прокурор зазначає, що згідно ч. 7 ст. 237 КПК України, при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, а відповідно до Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 374 від 04.06.2015, такий засіб вимірювання просторових параметрів фізичних об`єктів як рулетка не підлягає періодичній повірці чи сертифікації.
Відповідач у наданих запереченнях від 09.04.2026 вказує, що, на його думку, Державна екологічна інспекція Центрального округу у даних правовідносинах не має повноважень щодо звернення до суду з позовом, оскільки підстави для такого звернення у неї відсутні (перевірка Державною екологічною інспекцією Центрального округу не здійснювалась, акт перевірки, протокол про адміністративне правопорушення остання не складала, розрахунок збитків не здійснювала).
Також відповідач зазначає, що прокурором в обґрунтування позову не вказано, які саме обов`язки і норми чинного законодавства України у сфері ведення лісового господарства були порушені з боку відповідача, як і не було конкретизовано, які саме дії відповідач повинен був вчинити відповідно до вимог ведення лісового господарства, з метою забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок, однак їх не вчинив.
Відповідач вважає, що посадові особи відповідача добросовісно та належним чином виконували покладені на них обов`язки щодо контролю за збереженням лісів, адже виявили дану незаконну рубку та повідомили про це правоохоронні органи.
Відповідач, крім того, звертає увагу, що до позовної заяви прокурором долучені матеріали кримінального провадження №12021170440000620 від 20.08.2021 без письмового дозволу слідчого або прокурора на розголошення відомостей досудового розслідування, таким чином, докази, подані прокурором у цій справі без письмового дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування, є, на думку відповідача, недопустимими.
В запереченнях від 14.05.2026 (том 2, а.с. 22-24) відповідач заперечує проти долучення до матеріалів справи постанови про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 13.03.2026, доданої до пояснень прокурора від 14.05.2026 (том 2, а.с. 15-16), з посиланням на те, що вказаний доказ було подано з порушенням строку, визначеного ч.2 ст.80 ГПК України, без належних на те підстав.
Прокурором надані додаткові пояснення від 27.05.2026, в яких прокурор зазначає, що постанова про надання доказу на розголошення відомостей досудового розслідування не є доказом в розумінні ст.ст.73, 164 ГПК України, оскільки нею не підтверджуються обставини, що обґрунтовують позовні вимоги, тому вона є виключно процесуальним документом, який підтверджує дотримання порядку використання матеріалів кримінального провадження.
Водночас, прокурор посилається на те, що подання ним зазначеного документа 14.05.2026 було обумовлено змістом заперечень відповідача, наданих суду після подання відзиву та відповіді на відзив, та з метою усунення формальних сумнівів відповідача щодо допустимості доказів.
Процесуальні дії суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.03.2026 для розгляду даної справи визначено суддю Пушка І.І.
Ухвалою від 30.03.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням малозначності цієї справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. Цією ж ухвалою суд встановив процесуальні строки: відповідачу для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду, та для подання заперечень – до 3 днів з дати отримання від позивача відповіді на відзив; позивачу для подання відповіді на відзив - 5 днів з моменту отримання відзиву.
Суд належним чином виконав обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про розгляд справи шляхом надіслання ухвали від 30.03.2026 в електронній формі до Електронних кабінетів сторін та оприлюднення в Державному реєстрі судових рішень.
01.04.2026 суд отримав відзив на позовну заяву Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (вх. № 4283, том 1, а.с. 155-162).
02.04.2026 суд отримав від Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» клопотання про залишення позову без розгляду (вх. № 4321, том 1, а.с. 179-182).
02.04.2025 суд отримав від Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» заяву про застосування строків позовної давності (том 1, а.с. 190-192).
02.04.2026 року від Державної екологічної інспекції Центрального округу надійшло клопотання (вх. № 4344) з поясненнями та повідомленням про підтримання позову прокурора в повному обсязі.
08.04.2026 суд отримав відповідь на відзив прокурора (вх. № 4627, том 1, а.с. 206-210, сформована в системі «Електронний суд» 07.04.2026).
09.04.2026 від Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив (вх. №4718, том 2, а.с. 1-6).
14.05.2026 прокурор надіслав додаткові пояснення (вх. № 6564, том 2, а.с. 13-14).
14.05.2026 Державне спеціалізоване господарське підприємства «Ліси України» надіслало заперечення на клопотання (вх. № 6586, том 2, а.с. 22-24).
27.05.2026 прокурор надіслав додаткові пояснення (вх. № 7268, том 2, а.с. 30-31).
Ухвалою від 29.05.2026 суд поновив прокурору строк для подання відповіді на відзив.
Інших заяв чи клопотань від сторін не надходило.
У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 ГПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Рішення та постанови ухвалюються, складаються і підписуються складом суду, який розглянув справу.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.
Суд, розглянувши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини.
20.08.2021 поблизу с. Мале Ладижине Полтавського району Полтавської області, на території кварталу 119 виділу 7 Руднянського лісництва, державною лісовою охороною Державного підприємства «Полтавське лісове господарство» (ДП «Полтавський лісгосп») була виявлена незаконна рубка дерев породи «Береза повисла» у кількості 7 штук та породи «Клен гостролистий» - 15 штук. 
Про вказані вище обставини директором ДП «Полтавський лісгосп» була подана заява про злочин від 20.08.2021, в якій зазначено, що підприємство (ДП «Полтавський лісгосп») є постійним лісокористувачем відповідної земельної ділянки (том 1, а.с.38). 
Згідно з розрахунком розміру шкоди, заподіяної незаконною рубкою дерев, доданою до вказаної вище заяви про злочин, складеним начальником відділу лісового господарства ДП «Полтавський лісгосп» (том 1, а.с.39), загальний розмір шкоди складає 89 960,80 грн, який обчислений згідно Додатку 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року №665 із застосуванням щорічної індексації.
Зазначений розрахунок містить відомості про точну кількість, види зрубаних сироростучих дерев та їх діаметри у кори біля шийки кореня.
На підставі вказаної заяви, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, було розпочате кримінальне провадження №12021170440000620 від 20.08.2021, що підтверджується витягом Єдиного реєстру досудових розслідувань (том 1, а.с.33).
Під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження, 20.08.2021 слідчим СВ ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області М.Герман проведено огляд місця події, а саме ліс Руднянського лісництва, квартал 119, виділ 7, поблизу с. Мале Ладижине Полтавського району, та виявлено 22 спиляних пнів, з них 7 штук берези та 15 штук клену різних діаметрів, про що складено протокол огляду (том 1, а.с.34-37).
Відповідно до висновку експертів №334/335 за результатами проведення комплексної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи від 03.02.2025 (том 1, а.с.47-52), розрахунок шкоди, складений ДП «Полтавський лісгосп» щодо розміру шкоди, заподіяної незаконною порубкою 22 сироростучих дерев, з них 7 штук берези та 15 штук клену, на території кварталу 119 виділу 7 Руднянського лісництва, арифметично підтверджується частково на суму 89 960,66 грн, різниця у розмірі 0,18 грн із сумою, зазначеною в розрахунку, виникла за рахунок заокруглень.
Згідно з п. 1 наказу Державного агентства лісових ресурсів України від 28.10.2022 №922 «Про припинення Державного підприємства «Полтавське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення», припинено Державне підприємство «Полтавське лісове господарство» (код ЄДРПОУ 25172647), шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (код ЄДРПОУ 44768034). 
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 24.08.2023 до Реєстру внесено запис про припинення юридичної особи Державне підприємство «Полтавське лісове господарство» в результаті реорганізації; правонаступник - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» (відповідач).
Зазначені обставини також підтверджуються змістом п.1.4.25 Статуту Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 24.06.2025 №206 (том 1, а.с.53-72).
Відповідно до змісту Статуту відповідача, він зобов`язаний забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, а також забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів (п.п.7.2.1,7.2.6 Статуту).
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 16.01.2025 №182 затверджено Положення про Філію «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». 
Пунктом 1.1, 3.1, 3.3, 3.6 вказаного Положення визначено, що Філія «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є відокремленим підрозділом державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», код ЄДРПОУ 44768034. Філія не має статусу юридичної особи та діє від імені Підприємства та в його інтересах, здійснює делеговані Підприємством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності Підприємства.
Зазначені обставини щодо статусу Філії «Слобожанський лісовий офіс» підтверджуються також відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том 1, а.с.129-130).
Як свідчить зміст листа Філії «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» від 11.12.2025 (том 1, а.с.17), територія кварталу 119 виділу 7 Руднянського лісництва перебуває у постійному користуванні ДП «Ліси України» (була передана в порядку правонаступництва від ДП «Полтавський лісгосп») та наразі закріплена за філією.
Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу (далі – ЛК) України встановлено, що до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Факт перебування зазначеної вище земельної ділянки державної власності (територія кварталу 119 виділу 7 Руднянського лісництва) у постійному користуванні відповідача ним не заперечується, а також підтверджується змістом листів Полтавської обласної військової адміністрації від 03.12.2025 (том 1, а.с.19), Виконавчого комітету Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області від 03.03.2026 (том 1, а.с.21), викопіюванням з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Руднянського лісництва ДП «Полтавський лісове господарство» за 2018 рік (том 1, а.с.18).
Відповідно до статей 16, 17 ЛК України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
З урахуванням викладеного, відповідач (Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України») є постійним лісокористувачем, на якого покладено обов`язок забезпечити охорону захисних лісонасаджень на підвідомчій території.
Як свідчить зміст заяви про злочин від 20.08.2021, яка була подана директором ДП «Полтавський лісгосп», рубка дерев на території кварталу 119 виділу 7 Руднянського лісництва була здійснена невстановленими особами самовільно, докази надання компетентним органом відповідних дозволів та погодження дозвільних документів щодо рубки дерев на вказаній земельній ділянці надані відповідачем не були.
Під час розслідування кримінального провадження №12021170440000620 від 20.08.2021 осіб, які вчинили незаконну рубку дерев, не встановлено.
Відповідно до ч.8 ст.29 Господарського процесуального кодексу (далі – ГПК) України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Враховуючи те, що підставою позовних вимог є факт спричинення шкоди незаконною рубкою дерев на території Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області, справа підсудна Господарському суду Полтавської області.
Щодо наявності підстав представництва органами прокуратури інтересів держави у спірних правовідносинах, суд враховує таке.
Статтею 13 Конституції України визначено, що природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до ч.3 ст.1 Лісового Кодексу України (далі - ЛК України), усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
До лісового фонду України належать усі ліси на території України незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, у тому числі лісові ділянки, захисні насадження лінійного типу площею не менше 0,1 гектара, інші лісовкриті землі (ч.1 ст.4 ЛК України).
Основним завданням державного регулювання та управління у сфері лісових відносин є забезпечення ефективної охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів (ч.1 ст.25 ЛК України).
Статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрите за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача (ч.5 ст. 53 ГПК України).
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом 4 цієї частини.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).
Відповідно до норми, викладеної в ч.ч. 4, 7 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Водночас, згідно із правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 06.07.2021 у справі № 922/3025/20, обов`язок держави забезпечувати екологічну безпеку й підтримувати екологічну рівновагу у взаємозв`язку з принципом обов`язковості додержання встановлених екологічних правил у ході здійснення господарської діяльності дає підстави для висновку про наявність прямого державного інтересу в забезпеченні реалізації відповідних положень нормативних актів, які регулюють правовідносини у сфері екологічної безпеки.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», до переліку основних принципів охорони навколишнього природного середовища віднесено, зокрема, збереження просторової та видової різноманітності і цілісності природних об`єктів і комплексів, а також компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Згідно зі ст. 94 ЛК України державний контроль за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, іншими органами виконавчої влади у межах повноважень, визначених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Державної екологічної інспекції (Держекоінспекції), затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 № 230, до повноважень Держекоінспекції належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, зокрема щодо: здійснення комплексу необхідних заходів захисту для забезпечення охорони лісів від незаконних рубок; пред`явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.
Відповідно до Положення, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 20.02.2023 за № 30 (далі – Положення), основними завданнями Державної екологічної інспекції Центрального округу є реалізація повноважень Держекоінспекції у межах Полтавської та Черкаської областей. 
Відповідно до п. 5 ч. 2 розділу ІІ цього Положення, Держекоінспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів. 
Частинами 9, 10 розділу ІІ Положення про Держекоінспекцію у Центральному окрузі передбачено, що Держекоінспекція розраховує розмір збитків, шкоди, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, виступає позивачем та відповідачем у судах, тощо.
З огляду на викладене, суд констатує, що Державна екологічна інспекція у Центральному окрузі є органом, який уповноважений державою здійснювати відповідні контрольні функції щодо охорони та використання лісових ресурсів у спірних правовідносинах, тобто є належним позивачем у справі, порушеній за позовною заявою прокурора.
Селищні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами (ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). 
Природні ресурси, які перебувають у власності територіальних громад, є складовою частиною матеріальної і фінансової основи місцевого самоврядування (ст. 142 Конституції України). Територіальним громадам міст, селищ, сіл належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). 
Ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що місцеві ради в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. 
Для фінансування заходів, спрямованих на охорону довкілля, утворюються місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища (ч.1 ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до делегованих повноважень виконавчого органу місцевого самоврядування у галузі охорони навколишнього природного середовища віднесене здійснення контролю за додержанням природоохоронного законодавства, використанням і охороною природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Матеріалами справи підтверджено, що самовільна рубка мала місце на території Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області. 
Таким чином шкода, завдана внаслідок незаконної порубки дерев в адміністративних межах Коломацької сільської ради, підлягає стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища Коломацької сільської ради на розподільчий казначейський рахунок за кодом класифікації доходів бюджету. 
З огляду на зазначене, Коломацька сільська рада є уповноваженим органом на здійснення відповідних повноважень з метою захисту інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах, а тому також є належним позивачем у справі, порушеній за позовною заявою прокурора.
Полтавською окружною прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою отримання інформації щодо відшкодування шкоди та вжитих заходів, листом від 12.01.2026 № 55-90-573ВИХ-26 (том 1, а.с.10-14) було поінформовано Державну екологічну інспекцію Центрального округу щодо наявного правопорушення та про необхідність звернення до суду з позовом про відшкодування збитків, спричинених незаконною рубкою лісу. 
Державна екологічна інспекція Центрального округу листом від 02.02.2026 (а.с.15) повідомила окружну прокуратуру, що заходи позовного характеру стосовно відшкодування шкоди, завданої незаконною рубкою дерев, не здійснювались. Поряд з цим, просила вжити заходів представницького характеру Полтавську окружну прокуратуру шляхом звернення до суду з відповідним позовом. 
Полтавською окружною прокуратурою листом від 26.02.2026 № 55-90-3263ВИХ-26 було повідомлено Коломацьку сільську раду про факт незаконної рубки 7 дерев породи береза та 15 дерев породи клен гостролистний на території кварталу 119 виділу 7 Руднянського лісництва ДП «Полтавський лісгосп», про що свідчить зміст відповіді, викладеної в листі Коломацької сільської ради від 03.03.2026 № 02.1.1-20/44, наданої на звернення прокурора (том 1, а.с.20-21).
Листом від 18.03.2026 Коломацьку сільську раду було повідомлено прокурором в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про представництво окружною прокуратурою в суді інтересів держави шляхом пред`явлення відповідного позову (том 1, а.с.26-28).
Коломацька сільська рада в листі від 24.03.2026 № 02.1.1-20/72 (том 1, а.с.29) повідомила, що не буде самостійно звертатися з позовом до суду про відшкодування шкоди внаслідок незаконної рубки дерев, з посиланням на відсутність коштів, необхідних для сплати судового збору.
Водночас, суд також звертає увагу, що в разі належного виконання своїх повноважень в сфері контролю за дотриманням природоохоронного законодавства, визначених діючим законодавством, як Державна екологічна інспекція Центрального округу, так і Коломацька сільська рада повинні були дізнатися про правопорушення, вчинене 20.08.2021, з моменту його вчинення, тобто, в серпні 2021 року.
Зазначені обставини свідчать про усвідомлену пасивну поведінку уповноважених суб`єктів владних повноважень щодо нездійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносин, внаслідок чого спричинена незаконною рубкою дерев шкода не відшкодовується протягом більше, ніж чотири роки, що призводить до ненадходження коштів до бюджетів різних рівнів.
Вказане, в свою чергу, свідчить про неналежне здійснення повноважень щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах Державною екологічною інспекцією Центрального округу та Коломацькою сільською радою, внаслідок чого у прокурора виникає право на звернення із позовною заявою до суду з метою захисту її інтересів.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду у справі № 360/4969/21, яка ґрунтується на висновках Верховного Суду у справах №№ 903/129/18 912/2385/18, 910/11956/20, 920/821/18, 920/266/19,805/430/18-а, 922/3025/20, факт неподання уповноваженим органом, що мав змогу захистити інтереси держави, позову, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про неналежне виконання ним своїх повноважень, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду з позовом
Листом від 24.03.2026 Державну екологічну інспекцію Центрального округу та Коломацьку сільську раду було додатково повідомлено прокурором в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про представництво окружною прокуратурою в суді інтересів держави шляхом пред`явлення відповідного позову (том 1, а.с.30).
За таких обставин, суд вважає, що прокурором доведено наявність підстав для захисту інтересів держави шляхом пред`явлення позову в інтересах держави в особі органів, уповноважених здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах – Державної екологічної інспекції Центрального округу та Коломацької сільської ради про стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» заподіяної шкоди, а клопотання відповідача від 02.04.2026 про залишення позовної заяви без розгляду відхиляється судом як необґрунтоване.
Під час розгляду по суті заявлених позовних вимог судом приймається до уваги наступне.
Згідно з ч.1 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.
Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України (ч.4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).
Згідно з ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення екологічного законодавства здійснюється у спосіб відновлення майнового стану суб`єктів екологічних правовідносин за рахунок інших суб`єктів правопорушників вимог екологічного законодавства і має компенсаційний характер, а також застосовується як вид майнової відповідальності - екологічно-правова санкція відповідно до частини четвертої, п`ятої статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», як за порушення екологічно-правових зобов`язань у межах договірної відповідальності, так і за порушення встановлених вимог щодо раціонального використання природних ресурсів, охорони довкілля та забезпечення екологічної безпеки у межах позадоговірної відповідальності.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.
Відповідна правова позиція була викладена, зокрема, в п.п.4.15-4.16 постанови Верховного Суду від 09.12.2019 у справі № 906/133/18.
Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду визначено у ст.1166 Цивільного кодексу України, з аналізу якої слідує, що будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. 
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
Відповідно до статей 16, 17 ЛК України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.
Судом приймається до уваги, що відповідно до п.1 ч. 2 ст.19 ЛК України, обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів, покладено на постійних лісокористувачів.
Положеннями ст.63 ЛК України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень.
Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб (ч.1 ст.86 ЛК України).
За змістом п. 5 частини другої статті 105 ЛК України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.
Ст. 107 ЛК України визначено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Враховуючи викладене, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів.
Як було встановлено судом, виконання обов`язків постійного лісокористувача з питань охорони та захисту лісів є також одним із основних завдань відповідача відповідно до змісту його Статуту.
Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому неважливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. 
Відповідна правова позиція є усталеною у судовій практиці, зокрема, вона викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі від 09.08.2018 у справі № 909/976/17, постановах Верховного Суду від 20.08.2018 у справі № 920/1293/16, від 23.08.2018 у справі № 917/1261/17, від 19.09.2018 у справі № 925/382/17.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.236 ГПК України).
Для покладення на постійного лісокористувача обов`язку з відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу через незабезпечення охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, першочерговим є з`ясування обставини щодо встановлення факту порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, тобто, у даному випадку, факту здійснення незаконної порубки дерев (п. 69 постанови Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 914/669/22, п.58 постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі № 927/32/23).
Також судом приймається до уваги, що у деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. 
В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника (відповідний висновок, зокрема, викладений у постановах Верховного Суду від 17.03.2020 у справі №912/823/18, від 03.11.2021 у справі №922/1705/20, від 18.12.2020 у справі №922/3414/19, від 02.06.2022 у справі №920/821/18).
Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій здійснено незаконну рубку дерев, перебуває у постійному користуванні відповідача, що ним не заперечується.
За таких обставин, за висновком суду, протиправна поведінка відповідача полягає у бездіяльності, внаслідок якої він, як постійний лісокористувач, не дотримавшись вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, допустив самовільну порубку на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для рубки дерев, не здійснив комплекс заходів, які б запобігли збереженню лісу від незаконної рубки та порушенню лісового законодавства невстановленими особами.
Судом відхиляються як необґрунтовані доводи відповідача, викладені у відзиві, оскільки його дії щодо фіксування рубки дерев невстановленими особами та подання заяви про злочин самі по собі не свідчать про вжиття ним усіх належних заходів для забезпечення охорони лісу, та, в свою чергу, не доводять відсутність вини відповідача у спричиненні шкоди внаслідок незаконної рубки лісу на належній йому земельній ділянці.
У зв`язку з наведеним, судом відхиляються також доводи відповідача про відсутність доказів, які б вказували на неправомірність поведінки відповідача, оскільки підставою для відшкодування шкоди є саме неправомірна бездіяльність, тобто невчинення відповідачем дій щодо забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, обов`язок вчинення яких покладено на відповідача нормами ЛК України.
Судом також відхиляються заперечення відповідача з посиланням на наявні, на його думку, недоліки висновку експертів №334/335 за результатами проведення комплексної судової інженерно-екологічної та економічної експертизи від 03.02.2025, оскільки, як вбачається зі змісту вказаного висновку, він складався за результатом дослідження як протоколу огляду від 20.08.2021, так і розрахунку шкоди, заподіяної незаконною рубкою дерев, складеного начальником відділу лісового господарства ДП «Полтавський лісгосп», правонаступником якого є відповідач.
В зазначеному розрахунку, складеному посадовою особою ДП «Полтавський лісгосп», фактично містяться відомості про точну кількість, види зрубаних сироростучих дерев, їх діаметри у кори біля шийки кореня, та інші складові розрахунку.
Відомості, викладені в протоколі огляду від 20.08.2021, фактично підтверджують відомості, зазначені у вказаному розрахунку та не суперечать їм.
При цьому, розмір шкоди, визначений в експертному висновку та заявлений до стягнення в позовній заяві, не перевищує розмір шкоди, визначений самим відповідачем (є меншим внаслідок округлення).
Суд також звертає увагу, що відповідно до Переліку категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 374 від 04.06.2015, такий засіб вимірювання просторових параметрів фізичних об`єктів як рулетка не підлягає періодичній повірці чи сертифікації.
В зв`язку з цим, посилання відповідача у відзиві на відсутність відомостей про стандартизацію та сертифікацію приладу, яким вимірювався діаметр спиляної деревини, відхиляється судом як необґрунтоване.
Водночас, оскільки точна кількість, види зрубаних сироростучих дерев, їх діаметри, як і розрахунок шкоди відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, було здійснено ДП «Полтавський лісгосп», правонаступником якого є відповідач, тобто поведінка відповідача щодо заперечення вказаного розрахунку є суперечливою.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами.
Відповідно до доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі – «non concedit venire contra factum proprium», ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Необхідність застосування зазначених вище принципів при визначенні меж здійснення цивільних прав відповідно до ст.13 ЦК України відповідає усталеній судовій практиці, сформованій Верховним Судом (зокрема, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18, від 19.02.2020 у справі № 915/411/19, від 13.02.2024 у справі № 917/272/23).
Перевіривши наданий розрахунок шкоди, суд приходить до висновку, що його здійснено відповідно до вимог законодавства, зокрема, додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, в якому визначені такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу.
Правова позиція щодо необхідності застосування положень вказаної вище постанови Кабінету Міністрів України до правовідносин за участю постійних лісокористувачів, які не дотримувались вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень, підтверджується сталою практикою Верховного Суду, зокрема, вона викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.01.2025 у справі № 907/48/24, відповідачем в якій також було Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».
Частиною першою ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища.
Змістом зазначеної вище статті Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» також передбачено, що частина грошових стягнень за порушення норм і правил охорони навколишнього природного середовища та шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища спрямовується до спеціально створених фондів охорони навколишнього природного середовища у відповідних місцевих бюджетах за місцем заподіяння екологічної шкоди, а відтак до фондів органів місцевого самоврядування, в адміністративних межах яких розташовані земельні ділянки, де здійснювались незаконні рубки лісових ресурсів.
Відповідно до Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №43 від 29.01.2013, завдані природним ресурсам збитки відшкодовуються шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок на тій адміністративній території, на якій скоєно правопорушення (для подальшого розподілу коштів між державним, обласним та місцевим бюджетами).
Стосовно посилань відповідача на недопустимість доказів (документів з матеріалів кримінального провадження №12021170440000620 від 20.08.2021) як таких, що були подані без письмового дозволу слідчого або прокурора на розголошення відомостей досудового розслідування, судом приймається до уваги наступне.
Якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього (ч.4 ст.165 ГПК України).
Поданий відповідачем відзив не містить заперечень щодо допустимості доказів, доданих прокурором до позовної заяви, посилання на вказані обставини було здійснене відповідачем лише у запереченнях, поданих на відповідь на відзив.
При цьому, відповідачем не доведено наявність будь-яких причин, що не залежали від нього, які б об`єктивно утруднювали або робили неможливим викладення відповідних заперечень щодо допустимості доказів, наданих прокурором, у відзиві на позов. 
Водночас, судом приймається до уваги, що прокурором до письмових пояснень від 14.05.2026 додана копія постанови від 13.03.2026 про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування шляхом направлення до Господарського суду Полтавської області доказів з матеріалів кримінального провадження №12021170440000620 від 20.08.2021.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Оскільки подання прокурором зазначеного доказу за межами строку, визначеного ч.2 ст.80 ГПК України, було обумовлено необхідністю реагування на заперечення відповідача щодо допустимості доказів, викладені відповідачем лише в запереченнях від 09.04.2026, а не у відзиві на позов, суд вважає причини пропуску подання відповідних доказів прокурором поважними, а тому вказаний доказ приймається судом.
Відповідно до ч.2 ст.77 ГПК України, судом не приймаються докази, одержані з порушенням закону.
Судом встановлено, що дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування з матеріалів кримінального провадження №12021170440000620 від 20.08.2021 був наданий 13.03.2026, тобто до подання позову, тому доводи відповідача про недопустимість наданих доказів відхиляються судом не тільки з підстав, визначених ч.4 ст.165 ГПК України, але й також з підстав їх необґрунтованості по суті.
Враховуючи викладене, позов в частині вимог до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» визнається судом обґрунтованим.
Стосовно вимог, заявлених в позові до Філії «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» як до другого співвідповідача, судом приймається до уваги наступне.
Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Виходячи з викладених норм, спір підвідомчий господарському суду, якщо склад його учасників відповідає нормам ст. 4, 45 ГПК України, а спірне правовідношення носить господарський характер.
За приписами статті 80 Цивільного кодексу України юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Відповідно до чинного законодавства, юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.
Ч. 1 ст. 95 Цивільного кодексу України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.
Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ч. 3 ст. 95 Цивільного кодексу України).
Отже, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи наділяються певною господарською компетенцією. Втім, не маючи статусу юридичної особи, такі підрозділи не наділяються самостійною господарською процесуальною правоздатністю та дієздатністю.
Таким чином, позовні вимоги, відповідачем за якими є відокремлений підрозділ, який не має статусу юридичної особи, не підлягають розгляду господарським судом.
Як було встановлено судом, Філія «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є відокремленим підрозділом юридичної особи (відповідача), не має статусу юридичної особи, тому провадження у справі в частині вимог до Філії «Слобожанський лісовий офіс» підлягає закриттю відповідно до п.1 ч.1 ст.231 ГПУ України.
Щодо посилань відповідача на пропуск позовної давності стосовно заявлених вимог.
Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта ст.267 ЦК України).
Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог (п.7.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16). 
Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто в контексті спірних правовідносин позовна давність мала розпочати свій перебіг з 20.08.2021.
Водночас, Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві положення» ЦК України було доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу продовжуються на строк дії такого карантину. Зазначений закон набрав чинності з 02.04.2020, тобто на момент виникнення у позивачів права на позов строк позовної давності був продовжений до моменту скасування карантину (до 30.06.2023 включно).
Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Відповідно до Закону України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, статтю 356) виключено.
Відповідно до частини 3 статті 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Враховуючи викладене, строк позовної давності за заявленими вимогами поновив свій перебіг з 05.09.2025 та не є пропущеним на момент подання позову (25.03.2026).
Згідно з частинами 1, 3 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В процесі розгляду справи судом було прийнято, досліджено та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам, надано можливість сторонам обґрунтувати свої правові позиції щодо позову.
З урахуванням викладених вище обставин, позовні вимоги, заявлені до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача у справі.
Керуючись ст. 129, 231 (п.1 ч.1), 232-233, 237-242 ГПК України, суд 
ВИРІШИВ:
1. Позов в частині вимог до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» задовольнити повністю.
2. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (адреса 01601, вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ, код ЄДРПОУ 44768034) на користь на користь Коломацької сільської ради Полтавського району Полтавської області і перерахувати їх на: р/р UA88899998033318933100006650, ГУК у Полт.обл./тг с. Коломацьке/24062100, код ЄДРПОУ отримувача - 37959255, банк отримувача Казначейство України, для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації доходів – 24062100, «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок господарської та іншої діяльності» -  89 960, 66 грн шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.
3. Стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (01601, вул. Шота Руставелі, 9А, м. Київ Київської області, код ЄДРПОУ 44768034) на користь Полтавської обласної прокуратури (36000, м. Полтава, вул. 1100 річчя Полтави, 7, р/р №UA118201720343130001000006160, банк ДКСУ м. Київ, код ЄДРПОУ 02910060, код класифікації видатків бюджету - 2800) понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2662,40 грн.
4. Закрити провадження у справі в частині вимог до Філії «Слобожанський лісовий офіс» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».
5. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.
6. Рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256 ГПК України). Згідно зі ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Суддя Пушко І.І.