Дата документу 03.06.2026 Справа № 336/9387/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/9387/25   Головуючий у 1- інстанції Худіна О.О.
Провадження № 22-ц/807/1166/26 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
03 червня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Гончар М.С.,
Трофимової Д.А.
за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» про зобов`язання вчини певні дії,

ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Мрія» про зобов`язання вчинити певні дії.
Позов мотивований тим, що позивач є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Управління вказаного будинку здійснює ТОВ «КК «Мрія» відповідно до договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 06.09.2017 № К-172.
Починаючи з 2018 року, позивачем через Контакт центр 1580 Комунального підприємства «Центр управління інформаційними технологіями» неодноразово подавалися звернення до керуючої компанії з вимогою провести ремонт цоколя будинку, який має пошкодження штукатурного шару та потребує фарбування.
Згідно реєстраційно– контрольних карток, наданих Контакт центром 1580 КП «ЦУІТ» листом від 06.01.2022 № 02/КЦ, звернення щодо ремонту цоколя № 255774 від 11.08.2018, № 256169 від 13.08.2018, № 462711 від 20.08.2019, № 792825 від 11.05.2021 передані на виконання ТОВ «КК «Мрія». Згідно інформації у реєстраційних картках вказаних звернень відповідач не заперечує про необхідність виконання ремонтних робіт.
У реєстраційно – контрольних картках по зверненням № 832847 від 04.08.2021 та № 845464 від 31.08.2021 відповідачем зазначено, що роботи з ремонту цоколя відносяться до поточного ремонту та підтверджують перебування в роботі звернення № 25574.
Згідно акту технічного (весняного) огляду житлового будинку, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_2 від 29.04.2024, складеного відповідачем, цоколь будинку потребує поточного ремонту. Відповідно до дефектної відомості, що є додатком 1 до вказаного акта, потребується оштукатурювання цоколю в обсязі 7 м. кв. та фарбування в обсязі 97 м.кв. від загального обсягу, що складає 97 м. кв. 
З приводу неналежного виконання обов`язків відповідачем, позивачем відповідно до Порядку проведення перевірки відповідності якості надання деяких комунальних послуг та послуг з управління багатоквартирними будинком параметрам, передбаченим договором про надання відповідних послуг, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2018 № 1145, складались та направлялись до відповідача акти -претензії від 05.08.2021 та від 01.09.2021. 
На акти – претензії та письмове звернення до керуючої компанії ТОВ «КК «Мрія» отримані листи – відповіді від 30.08.2021 № 21-0739, від 28.09.2021 № 21-0829, від 02.07.2025 № 25-0017 відповідно до яких відповідач, не заперечуючи необхідність проведення робіт з ремонту цоколя, постійно перенасить його, посилаючись на наявність заборгованості з боку мешканців будинку за послуги з управляння будинком.
Позивач як споживач послуги з управління будинком немає заборгованості з оплати житлово – комунальних послуг, в тому числі послуги з управління будинком, що підтверджується рахунком на оплату відповідної послуги та квитанцією про оплату рахунку.
Незважаючи на численні звернення та акти – претензії, станом на день подання цього позову ремонт цоколю будинку не виконаний, що свідчить про систематичне невиконання відповідачем договірних та законних зобов`язань.
З посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 7, п.1 ч.4 ст. 8, ст. 18 Закону України «Про житлово – комунальні послуги», п.п.10 п. 10 Договору № К-172 від 06.09.2017 про надання послуг управління багатоквартирним будинком, згідно з яким управитель зобов`язаний проводити огляд основних конструктивних елементів будинків і споруд об`єкта, за результатами якого складати відповідні акти та забезпечувати проведення профілактичних, поточних, капітальних та аварійних ремонтів, згідно із стандартами, нормативами, порядками, правилами, вимогами щодо строків та регламентами, вказує, що бездіяльність керуючої компанії порушує права позивача як споживача послуги з управління будинком.
Просив зобов`язати ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» виконати ремонт цоколю будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в обсягах, зазначених в додатку 1 до Акту технічного (весняного) огляду житлового будинку, розташованого за адресою: буд. АДРЕСА_2 від 29.04.2024 – оштукатурювання цоколю в обсязі 7 м. кв. та фарбування в обсязі 97 м. кв. 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2026 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просивоскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального пава та здійснено істотні порушення норм процесуального права під час оцінки доказів.
04 травня 2026 року від ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції проаналізувавши у сукупності усі надані сторонами докази, прийшов до висновку про відсутність неналежного виконання умов договору з боку відповідача.
Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06 вересня 2017 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (а.с.6-11).
Згідно умов вказаного договору Управитель – ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» зобов`язалося надавати Замовнику (у тому числі позивачу) послуги з управління будинком та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях для забезпечення їх сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження їх споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників (співвласників, орендарів, наймачів) окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості, а Замовник, в свою чергу, надав право Управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов`язані з управлінням об`єктом. 
За надання вищенаведених послуг Замовник (у тому числі позивач) сплачує за надані Управителем послуги щомісяця до встановленого тарифу на послуги для житлових та нежитлових приміщень, розташованих на 1 та вище поверхах будівлі 6,16 гривень на місяць за 1 м2 загальної площі житлового (або нежитлового) приміщення у Об`єкті, яке перебуває у власності або користуванні кожного зі Співвласників. 
Додатком 1 до вказаного договору є Акт прийняття – передачі об`єкта в управління з управління (балансу), згідно якого КП «наше місто» було передано, а ТОВ «КК «Мрія» було прийнято об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 » (а.с.12-15). Згідно Висновку комісії: об`єкт придатний для подальшої експлуатації, але потребує виконання ремонтних робіт, технічна документація передана не в повному обсязі. 
Додатком 2 та з до договору передбачений Порядок обстеження технічного стану об`єкта та Порядок проведення опитування (анкетування) мешканців об`єкта, а також власників (співвласників) окремих приміщень об`єкта, які в ньому не проживають, щодо якості надання управителем послуг (а.с.16-17).
Актом технічного (весняного) огляду житлового будинку, розташованого за адресою: будинок АДРЕСА_2 проведеного з 12.04.2024 по 29.04.2024 встановлено, що: стан покрівлі задовільний; стан зовнішніх стін задовільний; цоколь потребує поточного ремонту; вікна потребують заміни; стан сходових клітин задовільний; стан електричних мереж задовільний; стан мереж холодного водопостачання задовільний; стан мереж центрального опалення задовільний; стан мереж водовідведення та зливної каналізації задовільний, примикання вимощення до цоколю прямків потребує ремонту (а.с.27). До вказаного акту складено Дефектну відомість від 29.04.2024 (а.с. 28-31). 
11.08.2018, 13.08.2018, 20.08.2019, 11.05.2021, 04.08.2021, 31.08.2021 позивач звертався до відповідача з приводу виконання ремонту штукатурного шару цоколя в пошкоджених місцях (а.с.18-26). Також до матеріалів справи додані Акти – претензії від 05.08.2021, 01.09.2021, (а.с.32-33).
На вказані звернення та претензії відповідачем надані відповіді.
Так, згідно із відповіддю за № 21-0739 від 30.08.2021 позивача повідомлено, що статті витрат «Поточний ремонт», як складова витрат на управління будинком, є накопичувальною.
Ремонтні роботи проводяться за рахунок тих коштів, що залишаються на рахунку будинку після оплати всіх обов`язкових витрат, пов`язаних з утриманням будинку. На 30.08.2021 на рахунку будинку залишок складає трохи більше 2000 грн., яких недостатньо для проведення робіт з ремонту цоколя. Також відповідач зазначає, що позивачу та усім співвласникам пропонувалось кілька варіантів вирішення питань фінансування ремонтних робіт, а саме: укладення прямого договору, за яким ремонт цоколя буде визначено як пріоритетні роботи. В цьому випадку відповідач, як управитель, за дорученням співвласників буде шукати джерела фінансування робіт на максимально зручних та необтяжливих для співвласників умовах; укладення окремого підрядного договору на виконання певних обсягів ремонтних робіт. В цьому разі відповідач готовий інвестувати власні кошти авансом з розстроченням суми витрат на кілька місяців. Детальні умови відповідач готовий обговорити на зустрічі керівництва компанії з представником співвласників будинку (а.с.34). 
Вказану відповідь дублює документальна інформація № 21-0829 від 28.09.2021 (а.с.35).
Відповіддю за № 21-0942 від 18.11.2021 – відповідач відмовив позивачу у наданні розрахунку витрат на будь – які ремонтні роботи, в тому числі, на ремонт цоколя, у зв`язку з тим, що вказане діючим договором не передбачено, як і законодавством у сфері ЖКГ. Крім того, відповідач нагадав, що якщо співвласники будинку бажають активно брати участь у плануванні робіт, визначенні їх черговості, обранні виконавців, контролі якості, впливати на вартість робіт, вони мають можливість укласти з керуючою компанією прямий договір, або окремий цільовий договір на виконання конкретних видів робіт. У такому разі, відповідач, як виконавець, звісно, має надати усі розрахунки та узгодити зі співвласниками вартість робіт та форму і строки їх оплати.
Згідно із документальною інформацією за № 25-0017 від 02.07.2025, відповідачем на звернення позивача зазначено наступне: ремонтні роботи виконуються управителем в межах коштів, сплачених споживачами за послугу з управління будинком. Ремонтний фонд будинку створюється за рахунок коштів, сплачених співвласниками управителю, що залишаються на рахунку будинку після оплати усіх обов`язкових витрат, пов`язаних з утриманням будинку, зокрема прибирання прибудинкової території та сходових клітин, дезінсекція та дератизація підвальних приміщень, технічне обслуговування інженерних мереж, електромереж та електрообладнання, обслуговування вентиляційної системи. Оплата електроенергії, спожитої для освітлення місць загального користування. Інші джерела фінансування робіт з поточного ремонту чинними нормативними актами не передбачені. За період з 01.11.2017 по 30.06.2025 фактичні витрати на управління будинком склали 1723438,01 грн. Споживачами сплачено 1649549,37 грн., тобто залишок коштів на рахунку будинку з урахуванням заборгованості в сумі 160705,23 грн., дорівнює мінус 73888,64 грн. Ремонт цоколя буде виконуватись за умови наявності достатньої суми коштів в ремонтному фонді будинку. На даний час така можливість відсутня (а.с.36).
Позивачем не заперечується та обставина, що відповідач звертався, у тому числі і до нього, як до співвласника багатоквартирного будинку, з пропозицією укласти новий договір на управління з метою врегулювання питань, пов`язаних з виконанням поточних ремонтних робіт, які потребують збільшення розміру сплати за послуги з управління багатоквартирним будинком, або окремого підрядного договору на виконання певних видів ремонтних робіт з метою узгодження питання оплати шляхом розстрочення платежів та подальшої оплати співвласниками вартості проведених робіт окремо від щомісячної плати за існуючим Договором на управління. Пропозиція не приймалась, договори укладені не були. 
Наміру скористатися правом на утворення ОСББ ані позивачем, ані іншими співвласниками, для можливості самостійно вирішувати питання щодо утримання будинку, не було заявлено.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. 
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. 
Одним з проявів верховенства права, - підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, - є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.
З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).
У справі "Беллет проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії").
ЄСПЛ зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Згідно зі сталою практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.
ЄСПЛ розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1); без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (п. 2); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (п. 4); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п. 5); складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (п. 9).
Відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг (п. 1); у разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку відповідного рішення від імені, в інтересах та за рахунок співвласників укладати з виконавцями комунальних послуг договори про надання таких послуг, забезпечувати виконання умов договорів та контроль якості цих послуг (п. 5); за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку (п. 7); щороку звітувати перед споживачами про виконання кошторису витрат та подавати кошторис витрат на поточний рік споживачам на погодження (п. 10).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Управитель веде окремий облік доходів і витрат (облікову карту) щодо кожного багатоквартирного будинку, який перебуває в його управлінні, та забезпечує співвласникам багатоквартирного будинку вільний доступ до цієї інформації щодо їхнього будинку в порядку, передбаченому договором.
06 вересня 2017 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та ТОВ «Керуюча компанія «Мрія» було укладено Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (а.с.6-11).
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом першої інстанції зазначено, що виконання обов`язків за договором з управління будинком АДРЕСА_2 відповідачем підтверджуються у тому числі карткою фактичної собівартості витрат з управління будинком, яка додана до відзиву. 
Відповідно до п. 14 п/п 2 Договору Управитель зобов`язаний надавати послуги відповідно до вимог правил управління будинком. 
Згідно п. 14 Договору порушенням зобов`язання за Договором є його невиконання або неналежне виконання. 
Відповідно до вимог п. 9, 10 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою КМУ від 5 вересня 2018 р. № 712 (далі Правила): 
П. 9. Послуга з управління включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, згідно з відомостями про таку земельну ділянку, що містяться у Державному земельному кадастрі, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку. 
П. 10. Під час надання послуги з управління управитель забезпечує виконання робіт та послуг з утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території, що входять до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис), з урахуванням обов`язкового переліку робіт та послуг, що затверджується Мінрозвитку, та з дотриманням: встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо якості житлово-комунальних послуг; вимог до якості, в тому числі щодо періодичності виконання (надання) таких робіт (послуг), визначених договором управління.
Відповідно до вимог п. 19. Правил: У разі пошкодження або виходу з ладу окремих частин спільного майна будинку, якщо внаслідок цього їх подальша експлуатація є неможливою або створює загрозу життю і здоров`ю людей та/або майну співвласників, а вартість їх ремонту (відновлення безпечної експлуатації) перевищує передбачений кошторисом розмір витрат, управитель у порядку та спосіб, визначені у договорі управління: повідомляє співвласникам про необхідність ремонту (відновлення безпечної експлуатації) частин спільного майна будинку, які вийшли з ладу або були пошкоджені, та вносить пропозиції щодо фінансування відповідних витрат; зупиняє надання послуги з управління в частині експлуатації таких частин спільного майна будинку до моменту прийняття співвласниками рішення про проведення робіт з їх ремонту (відновлення безпечної експлуатації) та визначення джерела фінансування таких робіт. 
П. 32 Правил встановлює: Ціна послуги з управління встановлюється договором управління з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором управління, та включає: витрати на утримання багатоквартирного будинку, прибудинкової території, поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису; винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін. 
Судом першої інстанції правильно зазначено, що ремонт цоколя багатоквартирного будинку є поточним ремонтом та не входить до обов`язкового переліку робіт (послуг), витрати на які включаються до складу витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 27 липня 2018 року № 190, який є чинним на даний час. 
Фінансування таких витрат здійснюється співвласниками, за умовами Договору на управління багатоквартирним будинком та є першочерговою статтею витрат коштів, отриманих за відповідним Договором. Ремонтні роботи виконуються управителем в межах коштів, сплачених споживачами за послугу з управління будинком. Ремонтний фонд будинку створюється за рахунок коштів, сплачених співвласниками управителю, що залишаються на рахунку будинку після оплати усіх обов`язкових витрат, пов`язаних з утриманням будинку, зокрема прибирання прибудинкової території та сходових клітин, дезінсекція та дератизація підвальних приміщень, технічне обслуговування інженерних мереж, електромереж та електрообладнання, обслуговування вентиляційної системи, оплата електроенергії, спожитої для освітлення місць загального користування. Інші джерела фінансування робіт з поточного ремонту чинними нормативними актами не передбачені.
Стаття витрат «Поточний ремонт» як складова витрат на управління будинком є накопичувальною статтею. Ремонтні роботи виконуються за рахунок коштів, що залишаються на рахунку будинку після оплати усіх обов`язкових витрат, пов`язаних з утриманням будинку.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до документальної інформації, наданої відповідачем за період з 01.11.2017 р. по 31.10.2025 р. фактичні витрати на управління багатоквартирним будинком за адресою АДРЕСА_2 склали 1 889 319,34 грн. Споживачами сплачено 1 721 668,26 грн, тобто залишок коштів на рахунку будинку з урахуванням заборгованості в сумі 167 651,08 грн дорівнює мінус 95 932,11 грн.(а.с. 69-70). 
Належне виконання умов договору керуючою компанією (управителем) багатоквартирного будинку полягає у забезпеченні утримання спільного майна, прибиранні території, технічному обслуговуванні систем, виконанні санітарно-технічних робіт та взаємодії зі співвласниками. 
Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що додані позивачем до матеріалів справи «Розрахунки ціни послуги «управління будинком», розташованого за адресою: по АДРЕСА_2 , які були надані від ТОВ КК «Мрія» як учасника конкурсу у складі конкурсної пропозиції відповідно до вимог Конкурсної документації, не можуть самі по собі бути доказом неналежного виконання договору, а є документами необхідними учаснику конкурсу за встановленою процедурою.
Доводи апеляційної скарги також не спростовують висновок суду першої інстанції що при укладанні договору із Аварійною службою відповідач діяв у межах своїх повноважень, і існування у місті муніципальної служби (згідно із наданою позивачем Програмою муніципальної аварійної служби, муніципальної служби з технічного обслуговування систем диспетчеризації ліфтів м. Запоріжжя на 2024-2026 роки, затвердженого Рішенням міської ради № 59 від 22.12.2023) цьому не протирічить, адже суб`єкт господарювання самостійно обирає спосіб вести господарську діяльність.
Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують, оскільки зводяться до самостійного тлумачення скаржником норм матеріального права та переоцінки доказів.
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.
Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона несе ризик наслідків, пов`язаних із ненаданням доказів.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Як визначено у ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту належності особи до членів сім`ї військовослужбовця, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
У постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, в контексті цієї справи, задоволення вимог заяви про встановлення юридичного факту через недоведеність апелянтом заперечень проти них. 
Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 15 червня 2026 року.

Головуючий

Судді: