16.06.26
22-ц/812/1080/26
Єдиний унікальний номер судової справи 487/5564/25
Номер провадження 22-ц/812/1080/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

16 червня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О.,

з секретарем судового засідання – Шурмою Є.М., 

за участю: 
позивача ОСОБА_1 та її представника – адвоката Ткачук Г.М., 

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Ткачук Ганною Миколаївною, заочне рішення, яке ухвалене Новоодеським районним судом Миколаївської області 03 квітня 2026 року під головуванням судді Сергієнко С.А. в приміщені цього ж суду о 14 год. 50 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, 

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника  – адвоката Ткачук Ганни Миколаївни, звернулася до Заводського районного суду міста Миколаєва із позовною заявою до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 12 серпня 2025 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу передано за підсудністю до Новоодеського районного суду Миколаївської області.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 11 березня 2025 року позивач зверталась до Заводського районного суду міста Миколаєва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 в період часу з 08 квітня 2021 року по 25 лютого 2025 року.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 25 червня 2025 року у справі 487/1500/25 заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту залишено без розгляду, з огляду на те, що встановлення вказаного позивачем юридичного факту оспорюється заінтересованою особою - ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 , що свідчить про наявність спору про право.
Позивач в позовній заяві зазначала, що приблизно в червні 2020 року ОСОБА_1 в м. Миколаєві познайомилася з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Обмінявшись телефонними номерами вони почали спілкуватися та періодично зустрічатися. Між ними виникли відносини і з квітня 2021 року ОСОБА_3 став проживати разом з ОСОБА_1 однією сім`єю в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
У ході спільного проживання однією сім`єю позивач та ОСОБА_3 мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю; вели спільний бюджет; займалися благоустроїм житла; ОСОБА_3 допомагав позивачці робити ремонт в її квартирі; купували товари побутового вжитку; спільно відпочивали. ОСОБА_3 познайомив позивача зі своєю матір`ю, з якою остання підтримувала відносини та спілкувалася. Позивач, в свою чергу, познайомила ОСОБА_3 зі своїм сином, друзями. Шлюб вони не реєстрували, так як не вбачали на той час потреби.
12 листопада 2024 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 . Увесь час, протягом проходження служби, позивач підтримувала ОСОБА_3 , спілкувалася з ним по відеозв`язку; переписувалася; радилася з побутових питань; розповідала про новини, тощо. Також спілкувалася з його матір`ю; відправляла йому посилки, коли той перебував в зоні бойових дій.
В свою чергу ОСОБА_3 також систематично підтримував зв`язок з позивачем; враховуючи що позивач не працює та має захворювання (наразі має 2 групу інвалідності), ОСОБА_3 систематично допомагав матеріально позивачу, здійснюючи грошові перекази.
25 лютого 2025 року кулеметник 3 штурмового відділення штурмового взводу 4 штурмової роти Військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 зник безвісті в районі н.п. Бурлацьке Волноваського району Донецької області, про що зазначено в сповіщенні Військової частини НОМЕР_1 від 26 лютого 2025 року вих. № 1310.
Після отримання сповіщення позивачка намагалася спілкуватися з матір`ю ОСОБА_3 , так як не залишає надію на те, що ОСОБА_3 знайдеться живий, але його мати категорично відмовилась з нею спілкуватися та не надає жодної інформації щодо пошуків ОСОБА_3 . Самостійно займатися пошуком ОСОБА_3 позивач не може, так як не має офіційних на це прав.
Позивач вказувала, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу надасть їй можливість безперешкодно займатися пошуком чоловіка шляхом звернення до різних організацій та органів, яким надано повноваження щодо розгляду таких питань; підтримувати листування із вказаними суб`єктами; звертатися до медичних закладів; брати участь у всіх можливих заходах по розшуку ОСОБА_3 , як особи зниклої безвісті, за особливих обставин відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин», а в разі його знаходження у шпиталі в непритомному стані - вона офіційно матиме допуск до чоловіка із можливістю його доглядати.
Крім того, ОСОБА_1 вказувала, що згідно із ч.4 ст.6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України. 
Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України. 
Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затверджений відповідною постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884. 
Таким чином, позивач має право на отримання соціального захисту, в тому числі отримання виплат. 
Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період з квітня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заочним рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2026 року позов задоволено.
Встановлено факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 з квітня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначено, що цей факт встановлено для забезпечення права заявника на звернення до компетентних органів, установ, організації для вирішення питань пов`язаних із розшуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його підставності, доведеності заявлених позовних вимог.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Ткачук Г.М., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати заочне рішення в частині зазначення мети, зокрема, що встановлення даного факту необхідно для забезпечення права заявника на звернення до компетентних органів, установ, організації для вирішення питань пов`язаних із розшуком ОСОБА_3 .
Вказувала, що конкретизація мети встановлення факту лише як забезпечення права заявника на звернення до компетентних органів порушує права позивача на соціальний захист, передбачений законодавством України.
Звертала увагу, що при зверненні з позовом нею в позовній заяві зазначено, що від встановлення факту, що має юридичне значення, залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, що вбачається з норм ст.6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», які дозволять заявниці реалізувати права, передбачені цим законом, як близькому родичу та члену сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, у тому числі право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме); право на отримання достовірної інформації про хід та результати проведення розшуку безвісти зниклого чоловіка у порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України; право на отримання інформації про хід та результати розшуку у порядку, встановленому цим Законом; право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.
Отже встановлення даного факту у судовому порядку необхідне позивачці, окрім здійснення розшуку, для можливості отримання усіх належних їй соціальних пільг та компенсацій, пенсійного забезпечення як дружини військовослужбовця.
Разом з тим під час розгляду цієї справи вирішенню не підлягало питання, чи можливо встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу з метою звернення до відповідних органів за призначенням одноразової грошової допомоги, оскільки позивач з такою заявою до компетентних органів не зверталася і відповідно таке рішення в даній справі нею не вирішується та не оскаржується.
За такого суд першої інстанції порушив норми процесуального права, вийшов за межи позовних вимог, вирішивши питання, які не були предметом позову, і вирішення яких не було необхідно для захисту прав позивача, оскільки навпаки порушує та обмежує її права.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалась.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Судове рішення в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначила, що встановлення факту спільного проживання зі ОСОБА_3 , як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, в розумінні Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісті за особливих обставин», надаватиме їй право на отримання достовірних відомостей про його місцеперебування, а також інформації про хід та результати розшуку, а також на отримання соціального захисту в порядку, визначеному законодавством.
У статті 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначено, що до кола близьких родичів та членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, серед інших відносяться особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Частинами 1-3 статті 6 цього закону передбачено, що близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме).
Реалізація права, передбаченого частиною першою цієї статті, відбувається шляхом подання заяви про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, та отримання достовірної інформації про хід та результати проведення її розшуку в порядку, визначеному цим Законом та іншими законами України.
Органи державної влади, уповноважені на здійснення обліку та/або розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, зобов`язані надавати інформацію про хід та результати їх розшуку в порядку, встановленому цим Законом, близьким родичам та членам сім`ї таких осіб.
Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.
За такого встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 має для позивача юридичне значення.
Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
За змістом ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин.
Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 25 вересня 2024 року у справі № 461/8250/20.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.
На підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу позивачем надано суду наступні документи:
- акт про встановлення факту проживання, який складено 10 березня 2025 року головою ОСББ « Озерна 15В та 15Б» ОСОБА_4 за підписами свідків;
- виписку з банківського рахунку позивача, з якої вбачається що ОСОБА_3 неодноразово здійснював грошові перекази позивачу починаючи з 06 липня 2022 року по 07 лютого 2025 року;
- декларацію №0001-6401-2ЕАО від 11 травня 2021 року, яку укладено між ОСОБА_3 та КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6», у якій ОСОБА_3 зазначав, що проживає за адресою АДРЕСА_1 (квартира позивача, а довіреною особою зазначив позивача);
- квитанції про придбання побутової техніки за період спільного проживання: керамічна плитка 3 видів; встановлення операційних систем на комп`ютер; процесор комп`ютерний; труби, перехідники металеві; кран (на ім`я ОСОБА_5 (доп: Черкес); мікрохвильова піч, мобільний телефон марки XIAOMS модель REDMІ 9A (який купувала позивач на подарунок ОСОБА_3 і який було викрадено саме у ОСОБА_3 , що підтверджується вироком, долученим до заяви); перфоратор; квитанція про ремонт системного блоку;
- лист-бесіду військовослужбовця ОСОБА_3 , в якому вказано дружиною позивача та зазначено адресу проживання – адресу позивача;
- акт службового розслідування №1968 від 10 березня 2025 року ВЧ НОМЕР_1 , в якому вказано близькі родичі ОСОБА_3 , а саме цивільна дружина ОСОБА_1 (позивач);
- квитанції про відправлення позивачем посилок поштою на ім`я ОСОБА_3 , коли останній проходив службу в зоні бойових дій;
- скріншоти переписок в різних месенджерах позивача з ОСОБА_3 ;
- скріншоти смс переписки позивача та ОСОБА_3 щодо наміру зареєструвати шлюб в лютому 2025 року та наміру ОСОБА_1 приїхати до ОСОБА_3 для реєстрації шлюбу;
- квитанції про отримання позивачем особистих речей ОСОБА_3 відправленням «Нова пошта» від майнової служби військової частини після оголошення його безвісті зниклим;
- фотографії, на яких зображений ОСОБА_3 разом з позивачем;
- відеозаписи ОСОБА_3 та позивача наданими останньою на флешносії;
- скріншоти переписки позивача з матір`ю ОСОБА_3 – ОСОБА_2 (відповідачем у справі), починаючи з 2020 року.
Надаючи оцінку сукупності доказів, які містяться у матеріалах справи, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квітня 2021 року по 25 лютого 2025 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та проводили спільні витрати.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів відбулося з дотриманням судом вимог, передбачених ст.ст.77,78,79,80,89,367 ЦПК України.
Доказів, які б спростовували обставини спільного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 однією сім`єю саме у вказаний період, відповідачем не надано та судом першої не встановлено.
При цьому, судове рішення в частині встановлення юридичного факту сторонами не оскаржується. 
Зі змісту апеляційної скарги, слідує що позивач не погоджується із судовим рішенням лише в тій частині, що в резолютивній частині судового рішення зазначено мету встановлення факту.
Так, відповідно до положень ст.319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки відповідно до цивільно-процесуальної практики, суд у резолютивній частині судового рішення зобов`язаний чітко сформулювати та вказати сам юридичний факт та не повинен зазначати мету його встановлення, оскільки мету обов`язково вказують у позовній заяві (заяві) позивача (заявника) (відповідно до вимог процесуального законодавства) та розкривають у мотивувальній частині судового рішення, де суд зазначає, чому цей факт має юридичне значення.
За такого, колегія суддів вважає, що необхідно виключити з резолютивної частини судового рішення посилання суду на те, що юридичний факт встановлено для забезпечення права заявника на звернення до компетентних органів, установ, організацій для вирішення питань, пов`язаних із розшуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду змінено та виключено з резолютивної частини посилання на мету встановлення факту, то відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом Ткачук Ганною Миколаївною, – задовольнити частково.
Заочне рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2026 року – змінити.
Виключити з резолютивної частини судового рішення посилання на те, що юридичний факт встановлено для забезпечення права заявника на звернення до компетентних органів, установ, організацій для вирішення питань, пов`язаних із розшуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук

Повний текст судового рішення
складено 22 червня 2026 року