Справа № 202/8380/25
Провадження № 2-о/202/249/2025 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2025 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., представника заявника Василевської О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

У С Т А Н О В И В:

29 серпня 2025 року заявник ОСОБА_1 в особі свого представника – адвоката Василевської О.В. звернувся через систему «Електронний суд» із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заява обґрунтована тим, що 06 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області був зареєстрований шлюб між ним, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 778.
30 січня 2023 року на підставі рішення мирового судді Судової ділянки № 2 Октябрського судового району м. Ростову-на-Дону від 28 грудня 2022 року шлюб між ним, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 припинено внаслідок його розірвання, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 року, виданого місцем державної реєстрації 96100057 Відділом запису актів громадянського стану адміністрації Октябрського району міста Ростова-на-Дону на підставі акта про розірвання шлюбу № 130239610005700055005.
Отже, шлюб із ОСОБА_2 був розірваний 30.01.2023 року. При цьому, оскільки ОСОБА_2 є громадянкою російської федерації, то вона наполягала, щоб розірвання шлюбу було здійснено відповідним органом за місцем її проживання. 
З метою внесення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомостей про розірвання шлюбу його представник звернулася до Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), але листом від 20.08.2025 № /33.7-80 у вчиненні такої дії було відмовлено.
Заявник звертає увагу, що 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено дію Конвенції у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь, зокрема статтю 13, згідно з якою документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. 
Проте з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаага. 
Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІ Україна приєдналася до Конвенції, яка набрала чинності з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь. 
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінетом Міністрів України було врегульоване питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування. 
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінетом Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові, прийнятій 29 листопада 2023 року по справі №202/4449св23, провадження №61-4479св23. 
Таким чином, станом на день звернення з цією заявою свідоцтво про розірвання шлюбу, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. 
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.
Згідно з ч. 2 ст. 9 зазначеного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. 
Відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення відомостей, зокрема, про розірвання шлюбу здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. 
Відповідно до п. 1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року N 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. 
Таким чином, посилаючись на неможливість реєстрації розірвання шлюбу, а також те, що встановлення факту розірвання шлюбу між ним, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 матиме для нього юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна та припинення особистих прав, заявник просить установити факт розірвання 30 січня 2023 року шлюбу між ним і ОСОБА_2 , зареєстрованого 06 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 778.
Згідно з відомостями Єдиного державного демографічного реєстру заявник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Тому відповідно до приписів частини 1 статті 316 ЦПК України зазначена справа належить до підсудності Петровського районного суду міста Донецька.
Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 підсудність Петровського районного суду міста Донецька передана Краснолиманському міському суду Донецької області.
В свою чергу, розпорядженням голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей) передано територіальну підсудність судових справ Краснолиманського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 08 вересня 2025 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху через незазначення заінтересованих осіб.
На виконання ухвали суду 18.09.2025 представником заявника Василевською О.В. була подана заява, в якій просила залучити до участі у справі як заінтересовану особу ОСОБА_2 . 
Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як заінтересовану особу ОСОБА_2 . 
Крім того, ухвалою суду від 18 листопада 2025 року залучено до участі у справі як заінтересовану особу Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Копію заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, направлено представником заявника заінтересованій особі через систему «Електронний суд» 19.11.2025.
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 , яка приймала участь у режимі відеоконференції, заяву підтримала. 
Заінтересована особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада України». 
Представник заінтересованої особи - Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розгляд справи був повідомлений через електронний кабінет, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, заперечень проти заяви не надав. 
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав:
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих Конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).
Ця норма кореспондується зі статтею 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами 1-3 статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Отже, наведений у ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. 
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Аналогічно регламентовано зазначене питання у п. 7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами - членами СНД (зокрема, Україною і РФ) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Разом із тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».
Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з РФ та Білоруссю. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих в зазначених країнах, незалежно від дати їх видачі (посвідчення).
З дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з РФ та Білоруссю до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України, застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. 
Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року №2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з РФ і республікою Білорусь.
Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.
Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою, або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції, за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.
Судом установлено, що 06 січня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складений актовий запис № 778 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 від 06.10.2020 та повторно І-БК425181 від 06.07.2018. 
Згідно з наданою заявником копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 31.01.2023 року, виданого місцем державної реєстрації 96100057 Відділом запису актів громадянського стану адміністрації Октябрського району міста Ростова-на-Дону згідно з актом про розірвання шлюбу № 130239610005700055005, 30 січня 2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі рішення мирового судді Судової ділянки № 2 Октябрського судового району м. Ростову-на-Дону від 28 грудня 2022 року.
Листом Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 20.08.2025 № /33.7-80 відмовлено у внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомостей про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Суд враховує, що заявник ОСОБА_1 з об`єктивних причин позбавлений можливості звернутися з заявою про видачу йому оригіналів документів про розірвання шлюбу на території російської федерації, їх апостилювання відповідними органами та реєстрації розірвання шлюбу в установленому порядку. 
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.
Відповідно до частин дев`ятої-десятої статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року у справі № 367/2656/20 (провадження № 61-16174св20) невизначеність норм процесуального закону не може тлумачитись проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23 та від 10 грудня 2025 року у справі № 359/4512/23.
В даному випадку заявником на підтвердження своїх вимог надано документи, які підтверджують розірвання 30.01.2023 шлюбу між ним, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , укладеного та зареєстрованого 06 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 778.
Від заінтересованої особи ОСОБА_2 , яка повідомлялася про розгляд справи в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством, та саме на ім`я якої було видано відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу на території російської федерації будь-яких заперечень проти факту розірвання шлюбу не надходило. 
Отже, у суду немає підстав ставити під сумнів і не довіряти твердженням заявника про розірвання шлюбу між ним і ОСОБА_2 . 
Враховуючи, що заявник позбавлений можливості отримати належні документи про розірвання шлюбу, суд вважає можливим заяву задовольнити, встановивши факт розірвання 30 січня 2023 року шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрованого 06.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 778, оскільки встановлення такого факту буде мати для заявника юридичне значення. 
Керуючись ст. 258-259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити. 
Встановити факт розірвання 30 січня 2023 року шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого 06.10.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 778. 
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко