ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року
м. Харків
справа № 638/5147/22
провадження № 22-ц/818/431/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря – Муренченко С.А.,
учасники справи:
позивач – керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
третя особа – ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_6 , до якої приєдналася ОСОБА_3 , на рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 26 травня 2025 року в складі судді Подус Г.С.
в с т а н о в и в:
У вересні 2022 року керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про витребування нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації права власності.
Позовна заява мотивована тим, що Київською окружною прокуратурою м. Харкова здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42021221080000042 за ч. 3 ст. 190 КК України за фактом шахрайського заволодіння групою осіб нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до незаконного вибуття із комунальної власності об`єкта нерухомості.
Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі – Реєстр) встановлено, що державним реєстратором Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинською О.Ю. за заявою ОСОБА_1 прийнято рішення за № 55870928 від 22.12.2020 (з відкриттям розділу у Реєстрі), на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . 
Як правовстановлюючі документи ОСОБА_1 на це майно в Реєстрі зазначені договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 10/10-03 від 10.10.2001; акт приймання-передачі нежитлових приміщень б/н від 10.10.2001; протокол аукціонних торгів на «Універсальній біржі «Гермес» № 1 від 10.10.2001; технічний паспорт № 99-02/12/20-ТП від 14.02.2020, виготовлений ТОВ «НТБ КИЇВ».
У подальшому, за договором купівлі-продажу № 603 від 24.03.2021 ці нежитлові приміщення відчужені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
За договором купівлі-продажу № 371 від 13.04.2021 ОСОБА_2 продав ці приміщення ОСОБА_3 .
У свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу № 3236 від 30.06.2021 ОСОБА_3 продала зазначені приміщення ОСОБА_4 .
Зазначив, що дійсним власником спірних приміщень є Харківська міська територіальна громада в особі Харківської міської ради. Житловий будинок по АДРЕСА_1 , у складі якого перебувають спірні приміщення, за даними акту приймання-передачі основних фондів/житлових будівель Шевченківського району на баланс КП «Жилкомсервіс» від 01.09.2016, збудовано у 1929 році. 
Відповідно до постанови Уряду №311 від 05.11.1991 до комунальної власності було передано житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.
Додатком № 1 до рішення Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області від 19.03.1992 «Про комунальну власність міста», затверджено Перелік об`єктів комунальної власності м. Харкова, до якого включено житловий та нежитловий фонд, окрім того, що перебуває у власності відомств.
До об`єктів комунальної власності увійшов, у тому числі, житловий фонд Дзержинського (нині Шевченківського) району м. Харкова, який відображався на балансі Дзержинського ЖЕО (рішення Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області від 28.09.1992).
Згідно відповіді Юридичного департаменту Виконавчого комітету Харківської міської ради № 1688/9-21 від 09.03.2021, на теперішній час будинок по АДРЕСА_1 відображається на балансі КП «Жилкомсервіс» на підставі договору про передачу майна в господарське відання № 1288 від 28.02.2007 (чинний в редакції додаткової угоди від 01.09.2016).
Просив витребувати у ОСОБА_4 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 39861609 від 17.12.2020, внесений на підставі рішення державного реєстратора Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинської О.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за № 55870928 від 22.12.2020; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2256556863101), з одночасним припиненням права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;
скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 41144661 від 24.03.2021, внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Кравченко С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57260554 від 24.03.2021; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2256556863101) з одночасним припиненням права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;
скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 41467395 від 13.04.2021, внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Одарченко М.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57611432 від 13.04.2021; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2256556863101) з одночасним припиненням права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;
скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 42747971 від 30.06.2021, внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Жовніра В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 59021656 від 30.06.2021; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2256556863101) з одночасним припиненням права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;
вирішити питання щодо судових витрат.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 26 травня 2025 року позовні вимоги Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про витребування нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації права власності – задоволено, витребувано у ОСОБА_4 на користь Харківської міської територіальної громади в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 39861609 від 17.12.2020, внесений на підставі рішення державного реєстратора Красноградської районної державної адміністрації Харківської області Слабинської О.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за № 55870928 від 22.12.2020; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2256556863101), з одночасним припиненням права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;
скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 41144661 від 24.03.2021, внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Кравченко С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57260554 від 24.03.2021; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2256556863101) з одночасним припиненням права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;
скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 41467395 від 13.04.2021, внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Одарченко М.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57611432 від 13.04.2021; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2256556863101) з одночасним припиненням права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;
скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (запис про право власності № 42747971 від 30.06.2021, внесений на підставі рішення приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Жовніра В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 59021656 від 30.06.2021; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2256556863101) з одночасним припиненням права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна;
стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 на користь Харківської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 28563,06 грн, тобто по 7140,77 грн з кожного.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що прокурор є неналежним позивачем і не мав обґрунтованих повноважень ініціювати розгляд даного спору у суді. Прокурором не доведено нездійснення чи неналежне здійснення Харківською міською радою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. Зазначив, що він законно набув право власності на спірне нежитлове приміщення. Наразі судом розглядається кримінальне провадження № 42021221080000042 за ч. 3 ст. 190 КК України, заходи забезпечення кримінального провадження не скасовані, вирок судом не ухвалено, провадження триває. В даному кримінальному провадження не було встановлено незаконність набуття ним права власності на спірне майно. Посилався на те, що у справі не було проведено жодної експертизи щодо встановлення справжності документів, для того щоб визначити чи дійсно договір купівлі-продажу на товарній біржі був укладений у 2020 році, а не у 2001 році. Харківська міська рада не набувала прав власника майна, отже і не набула права витребувати спірну нерухомість з володіння добросовісного набувача. Вважав, що майнові претензії Харківської міської ради повинні були бути адресовані саме до відповідача ОСОБА_1 з Універсальною біржою «Гермес». В даній справі відсутні докази щодо саме злочинного набуття ним права власності, що він є недобросовісним набувачем, а також його обізнаність про неправомірне набуття права власності відчужувачем. Судом взагалі не досліджувалось питання добросовісності набуття ним права власності.

11 вересня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою та виклав доводи позовної заяви. 

До апеляційної скарги ОСОБА_4 приєдналася ОСОБА_3 та подала письмові пояснення та додаткові письмові пояснення, в яких зазначила, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази безпідставності та незаконності набуття нею права власності на спірне майно. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 30.06.2021 є правовстановлюючим документом, який також підтвердив її право власності на нього. Вважала, що вона є добросовісним набувачем та не мала додаткового обов`язку перевіряти та аналізувати обставини правомірності набуття нерухомого майна ОСОБА_2 , який продав їй це майно за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.04.2021. Зазначила, що у справі відсутні докази щодо саме злочинного набуття нею права власності спірного майна, що вона є недобросовісним набувачем, а також її обізнаність про неправомірне набуття права власності на майно продавцем ОСОБА_2 . Судом не досліджувалось питання добросовісності набуття нею права власності на спірне майно.

27.02.2026 за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 через свого представника подав додаткові письмові пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 , до якої приєдналася ОСОБА_3 , необхідно задовольнити частково.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за даними акту приймання-передачі основних фондів/житлових будівель Шевченківського району на баланс КП «Жилкомсервіс» від 01.09.2016, збудовано у 1929 році (а.с.31-32 том 1). 
05.11.1991 відповідно до постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 «Про порядок введення в дію Закону Української РСР «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» та від 26.03.1991 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність», Кабінет Міністрів України видав постанову № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю».
Відповідно до постанови Уряду №311 від 05.11.1991 до комунальної власності було передано житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду.
Згідно рішення Харківської міської Ради народних депутатів Харківської області від 19.03.1992 «Про комунальну власність міста» та Додатку №1 до зазначеного рішення, затверджений Перелік об?єктів комунальної власності м. Харкова, до якого включено житловий та нежитловий фонд, окрім того, що перебуває у власності відомств (а.с.23-26 том 1).
Як вбачається з переліку об`єктів переданих до комунальної власності, що є додатком до рішення 12 сесії Харківської міської ради народних депутатів 11 скликання від 28 вересня 1992 року «Про комунальну власність міста», у ньому зазначені виключно об`єкти господарської діяльності, а не житловий фонд, зокрема вказані адреси відповідних ЖЕУ (а.с.27-28 том 1).
Київською окружною прокуратурою м. Харкова здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42021221080000042 за ч. 3 ст. 190 КК України за фактом шахрайського заволодіння групою осіб нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до незаконного вибуття із комунальної власності об`єкта нерухомості.
З відповіді Юридичного департаменту Виконавчого комітету Харківської міської ради № 1688/9-21 від 09.03.2021 вбачається, що відповідно до інформації управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 18.02.2021 № 1254, нежитлові підвальні приміщення № І, 1-:-12 загальною площею 93,3 кв м розташовані в житловому будинку літ. А-4 по АДРЕСА_1 . Житловий будинок був зарахований до переліку об`єктів комунальної власності міста у складі Дзержинського ЖЕО рішенням 12 сесії Харківської міської Ради народних депутатів 1 скликання від 28.09.1992 «Про комунальну власність міста». На теперішній час будинок відображається на балансі КП «Жилкомсервіс» на підставі договору про передачу майна у господарське відання № 1288 від 28.02.2007 (чинний в редакції додаткової угоди від 01.09.2016). 
Вказані вище приміщення були передані в оренду довірчому товариству з додатковою відповідальністю «Друг» за договором оренди № 1412 від 14.07.1998, згідно з технічним паспортом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 19.03.1998. Договір оренди розірвано 18.11.1999 за рішенням арбітражного суду Харківської області.
На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.03.2002 № 313 «Про передачу в оренду нежитлових приміщень» зазначені приміщення були передані в оренду ТОВ «МІК» для розміщення офісу. Договір оренди розірвано 08.11.2016 за рішенням господарського суду Харківської області (справа № 922/3157/16).
У період дії договору оренди орендарем надано до Управління технічний паспорт від 18.11.2003 виготовлений КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», в якому змінилась нумерація приміщень та їх характеристика, а саме: приміщення цокольного поверху № І, 4-:-12.
04.10.2005 отримано висновок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса про неналежність приміщень № І, 4-:-12 до допоміжних приміщень житлового будинку.
Реєстрація приміщень по праву власності за територіальною громадою м. Харкова не була проведена, з причин належності даних приміщень до житлового фонду (квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ) та відсутності в матеріалах інвентаризаційної справи рішення про переведення їх до нежитлового фонду.
У 2017 році Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради було розпочато роботу щодо передачі цих приміщень в оренду. 
КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 14.11.2017, виготовлено технічний паспорт на приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-4, 113-5, 113-6, 113-6а, 113-7, ХХІХа загальною площею 97,5 кв.м. по АДРЕСА_1 . Наявність самочинного переобладнання, а саме виявлено, що нежитлове приміщення № 113-ІІє самочинно влаштованим, між приміщеннями № 113-4 та № 113-ІІ влаштовано дверний проріз в капітальній стіні, що унеможливило проведення реєстрації приміщень по праву комунальної власності (а.с.22 том 1).
Згідно акту поточних змін від 14.11.2017, наявного в інвентаризаційній справі КП «ХМБТІ», при проведенні обстеження у 2017 році заінвентаризовано самочинно збудований тамбур площею 6,4 кв.м. та проведено перемір приміщень (а.с.38 том 1).
За повідомленням КП «ХМБТІ» № 12078 від 08.12.2017 за адресою: АДРЕСА_1 самочинно побудовано тамбур прим. № 113-ІІ площ. 6,4 кв м та самочинно влаштовано між прим. № 113-4 і № 113-ІІ дверний проріз в капітальній стіні (а.с.40 том 1).
Відповідно до довідки КП «ХМБТІ» № 1093019 від 11.12.2020 нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 за адресою: АДРЕСА_1 , тип права/реєстрація права – відсутня; інформація щодо реєстрації інших речових прав з матеріалів інвентаризаційної справи – відсутня; реєстраційний номер, дата внесення до РПВН – в Реєстрі прав власності нерухоме майно не зареєстровано (а.с.40 зворот том 1).

10.10.2001 між ОСОБА_8 , ОСОБА_1 та ТОВ «Універсальна біржа «Гермес» в особі директора Єсакова В.С., укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень № 10/10-03, за умовами якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_1 придбав нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8, 90а-9, 90а-10, 90а-12, 113-І, 113-ІІ, 113-5, 113-6, 113-7, 113-8 в літ. А-4 загальною площею 97,5 кв м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 2 цього договору вказані нежитлові приміщення переходять до покупця на підставі протоколу № 1 аукціонних торгів на «Універсальні біржі «Гермес» від 10.10.2001 (а.с.41 том 1).
Також матеріали справи містять протокол № 1 аукціонних торгів на «Універсальні біржі «Гермес» від 10.10.2001 (а.с.43 том 1).
10.10.2001 ОСОБА_8 та ОСОБА_1 складено акт приймання-передачі приміщень (а.с.42 том 1).
За висновком ТОВ «НТБ Київ» № 99-02/12 від 14.02.2020 виконані роботи входять до переліку робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію згідно п.1 Постанови КМУ від 07.06.2017 № 406 «Про затвердження будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» (а.с.47 том 1).
За договором купівлі-продажу від 24.03.2021 ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_9 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 02.03.2021, передав у власність ОСОБА_2 нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8, 90а-10, 90а-12, 113-І, 113-ІІ, 113-5, 113-8 загальною площею 97,5 кв м в будинку за літ А-4 по АДРЕСА_1 . Продаж здійснено за 780 000,00 грн (а.с.48 том 1).
За договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.04.2021 ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8, 90а-10, 90а-12, 113-І, 113-ІІ, 113-5, 113-8 загальною площею 97,5 кв м в будинку за літ А-4 по АДРЕСА_1 . Продаж здійснено за 533 900,00 грн (а.с.49-50 том 1).
За договором купівлі-продажу від 30.06.2021 ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_10 нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8, 90а-10, 90а-12, 113-І, 113-ІІ, 113-5, 113-8 загальною площею 97,5 кв м в будинку за літ А-4 по АДРЕСА_1 . Продаж здійснено за 964 890,00 грн (а.с.51 том 1).
За договором іпотеки від 19.02.2022 ОСОБА_10 передав в іпотеку нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8, 90а-10, 90а-12, 113-І, 113-ІІ, 113-5, 113-8 загальною площею 97,5 кв м в будинку за літ А-4 по АДРЕСА_1 . Іпотекодержатель ОСОБА_5 (а.с.52-53 том 1).
Аналогічна інформація міститься в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 309893175 від 15.09.2022 (а.с.73-74 том 1).
Як вбачається з повідомлення ТОВ «Універсальна біржа «Гермес» № 1204 від 12.04.2021, у товариства документи та інформація щодо проведення 10.10.2001 аукціону з реалізації нежитлових приміщень цокольного поверху № 90а-8, 90а-9, 90а-10, 90а-12, 113-І, 113-ІІ, 113-5, 113-6, 113-7, 113-8 в літ. А-4 загальною площею 97,5 кв м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні (а.с.55 том 1).
З протоколу № 1 ТОВ «Універсальна біржа «Гермес» від 02.09.2002 вбачається, що затверджено ОСОБА_11 виконуючим обов`язки директора товариства (а.с.56 том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 (а.с.57-58 том 1).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_4 посилався на те, що прокурор є неналежним позивачем і не мав обґрунтованих повноважень ініціювати розгляд даного спору у суді, прокурором не доведено нездійснення чи неналежне здійснення Харківською міською радою захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно із частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.
Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.
З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.
Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц вказано, що в судовому процесі держава бере участь у справі, як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою прокурор навів належне обґрунтування для звернення до суду в інтересах держави саме в особі Харківської міської ради і що саме цей орган є компетентним у спірних правовідносинах та не виконує покладених на нього законом функцій. Зокрема, вказано, що Харківською міською радою не вживаються заходи щодо повернення незаконно відчуженого майна у власність територіальної громади.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що прокурор навів належне обґрунтування для звернення до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.
Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.
Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.
Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.
Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (див. пункт 58 постанови Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц)
За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (див. пункти 28, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16).
Встановивши, що ОСОБА_4 не набув право власності на спірне майно у встановленому законом порядку, а дійсним власником нежитлових приміщень була і залишається саме територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, воля якої на відчуження спірного майна відсутня, а між Харківською міською радою та ОСОБА_4 не існує жодних юридичних відносин з приводу спірного майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про витребування з володіння ОСОБА_4 , який є останнім набувачем спірного майна. 
Доводи ОСОБА_4 про те, що Харківська міська рада не набувала прав власника майна спростовуються матеріалами справи та є помилковим тлумаченням норм матеріального права. З матеріалів справи вбачається, що спірні нежитлові приміщення були передані у власність та включені до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова.
Твердження ОСОБА_4 про те, що у справі не було проведено жодної експертизи щодо встановлення справжності документів, для того щоб визначити чи дійсно договір купівлі-продажу на товарній біржі був укладений у 2020 році, а не у 2001 році, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на те, що матеріали справи свідчать про те, що договір купівлі-продажу, акт приймання-передачі та протокол аукціонних торгів, датовані 10.10.2001, спрямовані на незаконне заволодіння комунальною власністю, оскільки у вказаних документах зазначена нумерація приміщень наступним чином: «№ 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8» та загальна площа «97,5 кв.м.», хоча станом на 2001 рік приміщення мали нумерацію «№ І, 1-:-12» та площу «93,3 кв.м.».
Згідно довідки КП «ХМБТІ» від 11.12.2020, наявної в матеріалах інвентаризаційної справи по будинку на АДРЕСА_1 , станом до 31.12.2012 відсутня реєстрація речових прав на нежитлові приміщення цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 загальною площею 97,5 кв.м. в житловому будинку літ. «А-4», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане свідчить про те, що договір купівлі-продажу від 10.10.2001 не реєструвався в БТІ ні в 2001 році, ні пізніше, до 1 січня 2013 року, до моменту початку роботи Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Крім того, в договорі купівлі-продажу від 10.10.2001 зазначено, що будівля переходить до покупця на підставі протоколу аукціонних торгів на «Універсальній біржі «Гермес» від 10.10.2001, а третім підписантом договору (окрім продавця та покупця) зазначено ТОВ «Універсальна біржа «Гермес» в особі директора Єсакова В.С. (ліцитатора). Проте, згідно відповіді директора ТОВ «Універсальна біржа «Гермес» Єсакова В.С. від 12.04.2021, у біржі відсутні документи та інформація щодо проведення 10.10.2001 аукціону з реалізації нежитлових приміщень цокольного поверху № 90а-8-:-90а-10, 90а-12, 113-ІІ, 113-І, 113-5-:-113-8 в літ. «А-4» загальною площею 97,5 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_11 призначений на посаду директора біржі 02.09.2002, що підтверджується протоколом № 1 зборів засновників ТОВ ТОВ «Універсальна біржа «Гермес» від 02.09.2002 «Про затвердження директора ТОВ «Універсальна біржа «Гермес», тоді як протокол аукціону за його участю проведений 10.10.2001, тобто ще до призначення на посаду. 

Виконуючи вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 травня 2024 року, апеляційний суд встановив, що у цій справі позбавлення ОСОБА_4 права власності на нежитлові приміщення забезпечить справедливий баланс між вимогами суспільного інтересу щодо використання цієї квартири з одного боку і правом ОСОБА_4 на мирне володіння майном, який не позбавлений можливості захистити свої права у порядку передбаченому статтею 661 ЦК України.
Колегія суддів враховує, що перед придбанням спірного майна кінцевий набувач, проявивши розумну обачність, мав можливість самостійно чи з допомогою фахівця у галузі права дізнатися про сумнівний характер вчинюваного правочину, зокрема те, що спірне нерухоме майно з комунальної власності в установленому законом порядку не вибувало, у даному випадку нежитлові приміщення вибули від власника (територіальної громади в особі Харківської міської ради) поза його волею, первину дату реєстрації права власності на спірні приміщення та подальше неодноразове їх відчуження за короткий проміжок часу, таким чином ОСОБА_4 мав вжити усіх доступних та розумно передбачуваних заходів з метою гарантування безспірності правочину та уникнення майбутніх ризиків щодо правового статусу придбаного майна. Йдучи на ризик із придбанням такого майна в особи, яка зареєструвала своє право власності на нього, але за законом не могла таке право набути, кінцевий набувач несе ризик настання негативних наслідків придбання нерухомого майна у її незаконного володільця. Тому за обставин цієї справи та відсутності встановлених фактів, які би могли впливати на право на мирне володіння майном ОСОБА_4 , витребування з його володіння спірного нерухомого майна є пропорційним, відповідає положенням національного законодавства і легітимній меті захисту права власності. 
Таким чином посилання апелянта на те, що він є добросовісним набувачем спірного майна є безпідставними.
Твердження ОСОБА_3 про необхідність вирішення питання щодо компенсації вартості такого майна, що передбачено Законом України від 12 березня 2025 року № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що Закон № 4292-ІХ в даному випадку не може бути застосований, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_4 не є добросовісним набувачем.
Посилання ОСОБА_4 на те, що майнові претензії Харківської міської ради повинні були бути адресовані саме до відповідача ОСОБА_1 з Універсальною біржою «Гермес» є безпідставними, оскільки у разі пред`явлення віндикаційного позову належним відповідачем є володілець майна.

Що стосується позовних вимог прокурора про скасування державної реєстрації, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 8.1).
Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі правові висновки сформульовані, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі№ 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74).
Отже, вимоги про скасування державної реєстрації такого права за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ці рішення та реєстрація створюють відповідні перешкоди. У цій справі мета прокурора спрямована на відновлення власником володіння спірним нерухомим майном. Тому не є належними й ефективними способами захисту вимоги про скасування державної реєстрації права власності на майно.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині скасування державної реєстрації права власності за відповідачами на нежитлові приміщення підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. 

За таких обставин рішення суду в частині позовних вимог про скасування державної реєстрації підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а в частині позовних вимог про витребування нежитлових приміщень рішення суду необхідно залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки по суті вимог апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Оскільки ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 березня 2026 року ОСОБА_3 відстрочено сплату судового збору в розмірі 42844,59 грн до ухвалення судового рішення, а вимоги апеляційної скарги по суті залишено без задоволення, тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_3 на користь держави вказаний судовий збір.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_6 , до якої приєдналася ОСОБА_3 , – задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 26 травня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності – скасувати та у задоволенні цих вимог відмовити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 26 травня 2025 року в частині задоволення позовних вимог про витребування нежитлових приміщень – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 42844,59 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова