Дата документу  Справа № 314/4315/25 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 314/4315/25 Головуючий в 1 інстанції – Кононенко І.О. 
Провадження № 33/807/740/26   Доповідач у 2-й інстанції – Солодовніков Р.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року       м. Запоріжжя

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Солодовніков Р.С., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Грамчук Марини Олександрівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Грамчук Марини Олександрівни на постанову судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2026 року, -
в с т а н о в и в :
1. Короткий зміст оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто 665,60 грн судового збору.
Згідно з оскаржуваною постановою, 09.09.2025 о 17 годині 14 хвилин водій ОСОБА_1 на автошляху Харків-Сімферополь 263 км керував автомобілем Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці). Від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
2. Вимоги, наведені в апеляційній скарзі, та узагальнення доводів особи, яка її подала.
Не погоджуючись з таким рішенням, захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвокат Грамчук М.О., подала апеляційну скаргу, в якій просила оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Постанову суду вважає незаконною та необґрунтованою, ухваленою з істотним порушенням норм матеріального і процесуального права. 

В апеляційній скарзі адвокат Грамчук М .О. зазначила, що ОСОБА_1 не згодний з оскарженою постановою та стверджує, що:
- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, направлення, диск з відеофайлами не можуть бути належними і допустимими доказами, оскільки дії працівників поліції свідчать про недотримання процедури встановлення у водія стану алкогольного сп`яніння;
- акт огляду на стан сп`яніння не містить дати його складання, що є істотним недоліком та підставою для визнання його недійсним. Складення акту в одному примірнику є порушенням Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395;
- направлення на огляд водія транспортного засобу не відповідає змісту та формі, наведеній в додатку 1 до Інструкції;
- в направленні зазначений спеціальний технічний засіб – алкотестер Драгер 6820, проте матеріали не містять сертифікат відповідності та/або сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки;
- ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не перебував за кермом, тому не є суб`єктом правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- відеозапис не підписаний КЕП уповноваженої особи, знятий на мобільний телефон, не містить прив`язки до місцевості, дати і часу події, і не є безперервним, тому ставить під сумнів обставини, викладені в протоколі;
- при складанні протоколу порушено право ОСОБА_1 на правову допомогу, не зачитано протокол;
- матеріали справи не містять конкретної причини зупинки транспортного засобу.
3. Позиції сторін.
В засіданні апеляційного суду захисник Грамчук М.О., яка підтримала апеляційну скаргу та не заперечувала проти її розгляду без участі ОСОБА_1 , просила скасувати постанову суду, а провадження у справі закрити.
Захисник Грамчук М.О. також доповнила, що на місці події працівники поліції знімали на два мобільних телефони, записи перериваються і не мають дату і час події адміністративного правопорушення. Працівники поліції порушили право на захист ОСОБА_1 і не дочекалися захисника. Матеріали справи не мають доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, проте як пояснив їй підзахисний, він взяв на себе обов`язок водія перед працівниками поліції, оскільки власником автомобіля є його родичка. 
4. Мотиви апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності - адвоката Грамчук М.О., на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши її доводи і вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Дослідивши встановлені місцевим судом обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суддя першої інстанції у повному обсязі дотрималася вищенаведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановила законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР) зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 2.9а ПДР, визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав належну правову оцінку, зокрема, даними:
-протоколу ЕПР1 №448738 від 09.09.2025 про адміністративне правопорушення, згідно з яким ОСОБА_1 керував автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу та у спеціалізованому медичному закладі у лікаря-нарколога водій ОСОБА_1 відмовився (а.с.1-3);
-акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, згідно з якими, при наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння кінцівок пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), огляд його на місці зупинки транспортного засобу не проводився, у зв`язку із відмовою останнього від проходження такого огляду поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.6);
-направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.09.2025, згідно з яким у зв`язку виявленими ознаками алкогольного сп`яніння і відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння із використанням поліцейським спеціальних технічних засобів його було направлено для проходження медичного огляду у КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.7);
-відеозаписами, здійсненими працівниками поліції, які містяться на компакт-диску в матеріалах справи, що підтверджують факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а також його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із використанням поліцейським спеціальних технічних засобів за наявності ознак алкогольного сп`яніння та подальшу відмову від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я (а.с. 10);
-рапорту працівника поліції від 09.09.2025 про те, що 09.09.2025 о 16-58 год отримано виклик, що водій автомобіля Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_2 нетверезий. На підставі цієї інформації особовий склад блокпосту здійснив зупинку транспортного засобу о 17.10 годині. За кермом виявлено ОСОБА_1 , під час спілкування із яким виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі відмовився (а.с.4). 
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.
Суддя першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським. У разі незгоди водія на проведення такого огляду або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735 (далі Інструкція № 1452/735) та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі Порядок №1103), визначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Перелік ознак за наявності яких працівник поліції має право звернутися до особи із відповідною пропозицією щодо необхідності проходження огляду на виявлення стану сп`яніння, наведений в п.п. 3, 4 розділу 1 Інструкції № 1452/735.
В акті огляду на стан алкогольного сп`яніння зазначено, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Зазначені ознаки водієм не спростовувалися та обставини за якими їх було виявлено поліцейським підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи.
Тому працівник поліції діяв відповідно до ст. 266 КУпАП, Інструкції № 1452/735 та Порядку №1103, запропонувавши ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, однак останній від проходження такого огляду на стан сп`яніння відмовився.
Відповідно до п.п.6,8 Порядку №1103 водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, під час оформлення відмови водія від огляду на стан алкогольного сп`яніння, поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, і тільки в разі неможливості застосування таких засобів залучаються свідки. Метою застосування таких засобів є фіксація події і підтвердження обставин вчинення правопорушення у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я.
Під час оформлення відмови водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським застосовані технічні засоби відеозапису, матеріали таких додано до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Системний аналіз зазначених нормативних актів вказує, що проведення огляду на стан алкогольного чи іншого сп`яніння поліцейським на місці зупинки транспортного засобу є факультативною стадією такого огляду, і відмова водія від нього не є адміністративним правопорушенням (п.п.5-6 Порядку №1103). Тому, якщо особа, яка керує транспортним засобом вважає результати огляду на стан сп`яніння, який проводитиметься поліцейським, заздалегідь невірними або відмовилась від нього, вона має право бути одразу направленими до закладу охорони здоров`я для проведення медичного огляду.
Предметом доказування у випадку відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є наявність такої відмови, і при цьому огляд на стан сп`яніння не проводиться. У цьому випадку це стосується відмови від проведення огляду в закладі охорони здоров`я (обов`язковий огляд) – на це прямо вказує п.8 Порядку №1103.
Таким чином, за наявності ознак сп`яніння відмова особи, яка керувала транспортним засобом від проходження у встановлений законом порядку медичного огляду на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я, утворює самостійний склад адміністративного правопорушення, встановлений ст.130 КУпАП, при цьому водій відмовляється від огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу (факультативний огляд), так і від медичного огляду в закладі охорони здоров`я (обов`язковий огляд).
Слід зазначити, що відмова від участі в огляді на виявлення стану сп`яніння означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання особи виконати обов`язок із проходження огляду на стан сп`яніння.
На підставі досліджених доказів, зокрема відеозаписів, долучених до матеріалів справи, під час розгляду справи безперечно встановлено, що водій ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу відкрито відмовився як від проходження огляду на стан сп`яніння поліцейським із використанням спеціального технічного засобу, так і від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я.
Доводи апеляції з приводу недотримання процедури встановлення у водія стану алкогольного сп`яніння і оформлення результатів огляду не заслуговують на увагу. 
Акт огляду на стан сп`яніння дійсно не містить дати його складання, однак така форма акта передбачена додатком 2 до Інструкції № 1452/735, при цьому зазначення дати складання як окремого реквізиту цією формою не передбачено.
Неспроможними також є доводи захисника про складення акту в одному примірнику, відсутність у матеріалах справи сертифікату відповідності та/або сертифікату перевірки типу засобу вимірювальної техніки, а також про невідповідність направлення до медичного закладу змісту та формі, наведеній в додатку 1 до Інструкції № 1452/735 враховуючи те, що у цій справі ОСОБА_1 огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не проходив, а також на місці зупинки транспортного засобу відмовився від медичного огляду, та відповідно до закладу охорони здоров`я на огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння він не направлявся.
Зазначені обставини не є підставою для визнання порядку проведення огляду на стан сп`яніння недійсним. 
За таких обставин поліцейським дотримано вимоги закону, який регламентує як процедуру проведення огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу так і порядок направлення водія на огляд з метою виявлення ознак алкогольного сп`яніння, так і факт фіксування такої відмови ( із застосуванням технічних засобів відеозапису).
При цьому, ОСОБА_1 достовірно були відомі наслідки відмови від проходження медичного огляду, а саме складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апелянта щодо недотримання працівниками поліції порядку зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , суддя апеляційного суду вважає непереконливими, виходячи з покладених на працівників поліції повноважень з регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками згідно Закону України «Про Національну поліцію України», та за обставин, що водій був зупинений на блокпосту, подальші обставини мали місце після спілкування із працівниками та перевірки його документів. Також відеозаписом події підтверджено, що поліцейським оголошено причину зупинки транспортного засобу – повідомлення на «102» про нетверезого водія, тобто наявна була інформація, що свідчить про причетність водія транспортного засобу до вчинення адміністративного правопорушення, отже працівник поліції мав законні підстави зупинки транспортного засобу.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом та не перебував за кермом, тому не є суб`єктом правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 130 КУпАП апеляційний суд вважає безпідставними. 
Факт керування транспортним засобом водієм ОСОБА_1 підтверджується відеозаписом, рапортом працівника поліції від 09.09.2026, та іншими матеріалами справи. 
Судом першої інстанції правильно зроблено висновок, що факт керування транспортним засобом може бути встановлений на підставі будь-яких доказів та їх сукупності відповідно до ст.251 КУпАП, не тільки із запису безпосередньої зупинки автомобіля.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року (із змінами), керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
До заперечень захисника про недоведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом суд ставиться критично. 
Відтак, хоча надані працівниками поліції відеозаписи безпосередньо не фіксують момент зупинки транспортного засобу під час руху, з них убачається, що автомобіль Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , був зупинений на блокпості, а ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими підтвердив факт керування транспортним засобом.
Так, працівник поліції повідомив ОСОБА_1 як водію що його зупинено у зв`язку повідомлення на лінію «102» про нетверезого водія. При цьому ОСОБА_1 не заперечував факт керування автомобілем, а лише ставив під сумнів законність його зупинки. Як сам ОСОБА_1 , так і один із пасажирів пояснили, що повертаються додому з відпочинку. Поліцейські, у свою чергу, повідомили про наявність підстав вважати, що водій ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Надалі ОСОБА_1 відмовлявся від огляду на стан сп`яніння і тривалий час висловлював незгоду саме з причиною зупинки транспортного засобу, а під час складання протоколу перебував за кермом автомобіля.
Крім того, з рапорту інспектора УПП в Запорізькій області також встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 було саме зупинено на блокпосту З-01 за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, 263 км автомобільної дороги М-18 Харків-Сімферополь.
Слід звернути увагу на те, що, заперечуючи в суді факт керування транспортним засобом, ОСОБА_1 не наводить жодних анкетних даних особи, яка, на його думку, керувала транспортним засобом та була зупинена працівниками поліції під час руху через блокпост.
Зазначені у своїй сукупності обставини є достатнім свідченням керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинення його працівниками поліції на блокпосту.
Аналізуючи матеріали справи, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що наданими матеріалами поза всяким розумним сумнівом доведено як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, тобто те, що останній виконував функції водія, так і відмова водія від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
При цьому факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку. Таким чином, склад правопорушення в діях ОСОБА_1 є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.
Посилання в апеляційній скарзі захисника на недопустимість відеозапису з мобільного телефону поліцейського, який не підписаний КЕП уповноваженою особою, не містить прив`язки до місцевості, дати і часу події, і не є безперервним а тому ставить під сумнів обставини, викладені в протоколі, не заслуговують на увагу.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно правовій позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26 березня 2024 року по справі 749/630/21, відеозапис, здійснений поліцейським на мобільний телефон у публічному місці, може бути допустимим доказом, якщо він відображає обставини події та не спростований іншими доказами. Інструкції щодо використання відеореєстраторів не забороняють поліцейським використовувати власні мобільні телефони для фіксації подій.
Враховуючи, що відеозапис з мобільного телефону, який міститься на оптичному диску, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, такий відеозапис може бути прийнятий судом до уваги в якості доказу.
Так, зафіксовані відеозаписом телефоном поліцейських обставини, безумовно стосуються вчиненого ОСОБА_1 правопорушення, що надає можливість повно та об`єктивно дослідити їх, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Дата, час та місце події адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення від 09.09.2025, рапортом працівника поліції від 09.09.2025, направленням водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я від 09.09.2025, відеозаписом події, які узгоджуються між собою та з іншими матеріалами справи. 
Апеляційний суд також вважає допустимим диск з відеозаписом як доказу, без його засвідчення електронним цифровим підписом.
Матеріальний носій є лише способом збереження інформації та має значення переважно тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія: один і той самий електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися між собою лише часом і датою створення.
Верховний Суд у постанові від 22.10.2021 (справа № 487/5684/19, провадження № 51-1569км21) зазначив, що оригіналом електронного документа у правовому розумінні є будь-який його примірник незалежно від електронного носія інформації, за відсутності обґрунтованих сумнівів у достовірності (незмінності) змісту первинно створеного документа. Необхідність встановлення первинного електронного документа може виникнути лише у разі наявності сумнівів щодо його достовірності, зокрема ознак зміни чи втручання у зміст файлу.
Долучений до матеріалів справи оптичний диск (DVD+R 16x / 4.7 GB / 120 min) з відеозаписом виготовлено з метою надання інформації, що має значення для справи, та він є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, яка зберігається на технічному пристрої поліцейського в електронному вигляді у формі файлів.
Таким чином, електронний файл у вигляді відеозапису, записаний на оптичний носій, є оригіналом (відображенням) електронного документа, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у разі зберігання інформації на кількох електронних носіях кожен із примірників вважається оригіналом електронного документа.
Крім того, КУпАП не містить вимог щодо обов`язкового долучення до протоколу про адміністративне правопорушення саме того носія, на який безпосередньо здійснено відеозапис, а також щодо засвідчення такого запису електронним цифровим підписом.
Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, також не передбачає накладення електронного цифрового підпису на відеофайли.
Не знайшли підтвердження і доводи апеляції про порушення при складанні протоколу про адміністративне правопорушення прав ОСОБА_1 на правову допомогу. 
Із правами, встановленими ст.63 Конституції України, зокрема з правом на захист і ст.268 КУпАП водій ОСОБА_1 ознайомлений, що підтверджено долученим відеозаписом. 
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що працівники поліції надали ОСОБА_1 достатньо часу для того щоб водій залучив захисника, перешкоди йому не створювались, крім того водій не був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою в телефонному режимі. 
За змістом ст.268 КУпАП право користуватися юридичною допомогою адвоката особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має під час розгляду справи. Працівниками поліції на місці зупинки щодо водія ОСОБА_1 складався лише протокол про адміністративне правопорушення, який підлягав направленню до Вільнянського районного суду Запорізької області для розгляду. 
Крім того, ОСОБА_1 під час розгляду протоколу в суді належним чином забезпечений правовою допомогою. 
Порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст.ст.254-257 КУпАП, не передбачає його оголошення уповноваженою на те посадовою особою. 
Апеляційний суд дійшов висновку, що працівники поліції у відповідності до вимог закону склали стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, дотримуючись вимог ст. 266 КУпАП, Порядку № 1103 та Інструкції №1452/735.
У підсумку, за встановлених у справі фактичних обставин суддя першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, чим вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не допустив порушень вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, які могли б бути підставою для скасування правильного по суті рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову – без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції. Натомість зібраними у справі належними і допустимими доказами у повному обсязі підтверджується наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, адміністративне стягнення накладене судом в межах встановлених законом. 
За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 251, 280, 283, 294 КУпАП України, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника - адвоката Грамчук М.О., яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду Р.С. Солодовніков