УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 210/5036/23
провадження № 51-1510 ск 26
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2026 року щодо засудженого ОСОБА_4 .
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією усього належного йому на праві приватної власності майна з відбуванням покарання в кримінально-виконавчому закладі закритого типу. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2026 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Прокурор звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржені вирок і ухвалу щодо ОСОБА_4 змінити в частині призначеного засудженому покарання, виключити посилання на призначення за ч. 2 ст. 307 КК України додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Мотиви Суду
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, 
суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Відповідно до ст. 427 КПК України в касаційній скарзі, серед іншого, зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Статтею 438 КПК України передбачено, що підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни 
чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна 
із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.
Однак, всупереч вищевказаному прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, не наводить обґрунтування допущення судами таких порушень, які в силу ст. 412 КПК України є істотними та тягнуть за собою скасування чи зміну оскаржених судових рішень на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
Не містить касаційна скарга і доводів на обґрунтування неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на положення ст. 413 КПК України.
До того ж прокурор не вказує у чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду з огляду на положення статей 412 - 414 КПК України.
Слід також зауважити, що хоча прокурор і має право подати касаційну скаргу відповідно до ст. 425 КПК України, як вона стверджує у своїй скарзі, однак процесуальна позиція сторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні є непослідовною та нелогічною з огляду на те, який обсяг обвинувачення підтримував прокурор у суді першої інстанції, відсутність заперечень щодо законності і обґрунтованості вироку під час апеляційного розгляду, у тому числі й щодо призначеного покарання, та одночасно з цим касаційне оскарження судових рішень прокурором, яка брала участь у розгляді справи в апеляційному суді, з підстав наведених у скарзі, що суперечить принципу правової визначеності, та очевидно залишилось поза увагою скаржника.
Згідно з ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.
Ураховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає 
за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
З цих підстав Суд постановив:
Касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на вирок Металургійного районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2025 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2026 року щодо засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 

ОСОБА_1 ОСОБА_5 ОСОБА_3