Номер провадження: 22-ц/813/3049/26 
Справа № 522/20664/25-Е
Головуючий у першій інстанції Косіцина В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Вадовської Л.М.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання права власності та стягнення нарахованої пенсії, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Косіциної В.В. 10 листопада 2025 року у м. Одеса, –
встановила:

У вересні 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання права власності та стягнення нарахованої пенсії, у якому позивачка просила суд:
- визнати за ОСОБА_1 право власності, в порядку спадкування за законом, на нараховану та неотриману пенсію, яка належить спадкодавцю у розмірі 244969,87 грн.;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській на користь ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, нараховану та неотриману пенсію, яка належить спадкодавцю у розмірі 244969,87 грн.;
- здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, суми недоотриманої ОСОБА_2 пенсії, яка нарахована на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі №420/26297/21, у розмірі 244969,87 грн., та 1959,76 грн. витрат по сплаті судового збору.
В апеляційній скарзі представник Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції проігнорував актуальну позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28 листопада 2023 року у справі №420/244/20, не врахувавши, що у разі переходу до спадкоємців належних спадкодавцеві виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку із чим не застосовуються норми спадкового права.
На думку апелянта, спірні правовідносини не допускають правонаступництва, та відповідно й заміну сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії.
Сторони про розгляд справи на 26 травня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
25 травня 2026 року від представника ОСОБА_1 на адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі №420/26297/21, яке набрало законної сили, було задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку та виплаті пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення №ЮО65541 від 13 серпня 2021 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням зазначених в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення, та зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 з 01 квітня 2019 року на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення №ЮО65541 від 13 серпня 2021 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням вже виплачених сум.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , та після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно.
Позивачка ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 . 16 липня 1983 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, в результаті чого прізвище ОСОБА_3 змінено на « ОСОБА_5 ».
08 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Рязанцевої О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_2 .
Зі змісту матеріалів спадкової справи вбачається, що будь-які інші особи із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не зверталися.
Також, матеріали спадкової справи містять копію заповіту, посвідченого 21 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Рязанцевою О.В., реєстровий номер – 2369, згідно якого ОСОБА_2 заповів все своє майно, де б воно не було та з чого не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він матиме за законом право – ОСОБА_1 .
Згідно ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у ч. 2 ст. 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.
Для вказаної категорії пенсіонерів постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Порядком №22-1, зокрема, п. 2.26, передбачено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки з померлим пенсіонером, документ, що посвідчує особу заявника. Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у ч. 2 ст. 36 Закону, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті. Для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі незвернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.
Подібні положення щодо виплати суми пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю містить також і Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-ХІІ).
Згідно ч. 1 ст. 61 Закону №2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.
Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.
Порядок подання відповідною особою заяви про виплату недоодержаної пенсії, її форма, а також перелік необхідних документів визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).
Згідно п. 3 Порядку № 3-1, така заява подається заявником до органу, що призначає пенсію.
Згідно з п. 9 Порядку № 3-1, разом із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи:
1) свідоцтво про смерть пенсіонера;
2) документи, що підтверджують належність членів сім`ї до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника;
3) документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).
Водночас, зі смертю особи, незалежно від її статусу, пов`язаний інститут спадкування, що регламентується, головним чином, нормами цивільного права.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:
1) особисті немайнові права;
2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;
3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;
5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
З вищевказаного можна зробити висновок, що особливість пенсійних (публічно-правових) відносин у сфері соціального захисту між конкретною особою та Пенсійним фондом України полягає в тому, що вони нерозривно пов`язані з особою пенсіонера, а відтак, після смерті цієї особи зобов`язання Пенсійного фонду України, за загальним правилом, не можуть бути об`єктом спадкування та виплат на майбутнє його спадкоємцям.
Водночас, недоотримана, у зв`язку зі смертю пенсіонера, сума пенсії, на яку він мав право, виплачується, зокрема, в порядку Закону № 1058-IV, а також у порядку Закону № 2262-ХІІ (для категорії пенсіонерів-військовослужбовців).
Вказані положення зазначених законів дають змогу дійти висновку, що виплата суми пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера, за загальним правилом, здійснюється у позасудовому порядку (добровільно) органами Пенсійного фонду України членам сім`ї, особам, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, особам, що знаходилися на його утриманні, які звернулися із відповідною заявою протягом 6 місяців з дня смерті пенсіонера.
У разі відсутності членів сім`ї або в разі їх незвернення за виплатою вказаної суми в межах цього строку суми пенсій, призначених, зокрема, за Законом № 1058-IV, можуть входити до складу спадщини.
Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду і у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №808/1346/18, виходячи з того, що на дату смерті батька позивачки судові рішення про здійснення перерахунку його пенсії відповідачем виконані не були. Вказане стало підставою для звернення до адміністративного суду з позовом до органу пенсійного фонду про визнання бездіяльності відповідача протиправною і зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до судових рішень. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду вказала, що спори, предметом яких є майнова вимога позивача щодо визнання, зокрема, в порядку спадкування, права власності на грошові кошти, мають приватноправовий характер і підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.
Крім того, такий підхід застосований також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №355/323/17, де суд, вирішуючи питання наявності у особи права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії) її померлого чоловіка, вказав, що аналіз ст. ст. 1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить, що законодавець не забороняє спадкування права на отримання нарахованої, але неодержаної пенсії (доплат до пенсії). Суд виходив з того, що оскільки особі за життя було здійснено перерахунок пенсії на підставі судових рішень, позивач як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті, а тому набула права на отримання нарахованої, але невиплаченої пенсії (доплат до пенсії). Суд також наголосив, що стягнення у судовому порядку нарахованої на підставі вказаних рішень, але невиплаченої спадкодавцю за життя суми пенсії, не призведе до подвійного стягнення з держави одних і тих самих сум.
Подібні висновки щодо розгляду спорів, які стосуються виплати недоодержаних сум пенсії, в порядку цивільного судочинства за позовом спадкоємця до органу пенсійного фонду, неодноразово висловлені Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 26 червня 2019 року у справі №284/252/17 (позов про стягнення з органу пенсійного фонду у порядку спадкування неодержаних за життя спадкодавиці (матері позивача) підвищення до пенсії й додаткової пенсії, щорічної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 квітня 2022 року у справі №428/3913/20 (позов про стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера в порядку спадкування), від 30 листопада 2022 року у справі №638/19167/19 (спір щодо стягнення спадщини у вигляді недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера).
Вказані правові позиції сформовані за обставин, коли спадкоємцями прийнято спадщину (недоодержані суми пенсії), а спори вирішено у порядку цивільного судочинства.
Оскільки, ГУ ПФУ в Одеській області не довело наявності членів сім`ї та їх звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській за виплатою суми недоотриманої пенсії в межах шестимісячного строку, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначена сума входить до складу спадщини.
У позовній заяві позивач зазначає про те, що сума недоотриманої пенсії згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі №420/26297/21 становить 244969,87 грн..
Зазначений факт підтверджений відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській від 24 жовтня 2024 року, згідно якої, відповідно до розрахунку на доплату пенсії ОСОБА_2 перерахована на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2022 року у справі №420/26297/21 сума становить 244969,87 грн.
У позовній заяві позивач просила, одночасно, визнати право власності на суму нарахованої та невиплаченої пенсії, а також стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській суму нарахованої або невиплаченої пенсії.
Однак, суд вірно зазначив, що належним способом захисту в даному конкретному випадку є стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду.
Враховуючи, що позивач із заявою про виплату недоодержаної пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській у встановлений законом строк не зверталась, а нарахована за життя спадкодавця, але невиплачена пенсія може бути об`єктом спадкових правовідносин, беручи до уваги той факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , а розмір пенсії, яка не була одержана за життя пенсіонера, підтверджується належними та допустимими доказами, беручи до уваги той факт, що належним способом захисту є стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовної заяви у повному обсязі та стягнення з відповідача, в порядку спадкування, грошових коштів у вигляді нарахованої, але не виплаченої згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі №420/26297/21 у розмірі 244969,87 грн.
Необгрунтованими при цьому є доводи апеляційної скарги представника Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області про те, що суд першої інстанції проігнорував актуальну позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28 листопада 2023 року у справі №420/244/20, не врахувавши, що у разі переходу до спадкоємців належних спадкодавцеві виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку із чим не застосовуються норми спадкового права.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Такі порядок та спосіб забезпечення сталості та єдності судової практики, передбачені у процесуальному законі, складаються з кількох складових.
Насамперед, відповідно до вимог усіх процесуальних кодексів при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У даному випадку, колегія суддів враховує, що у справі №420/244/20, на яку посилається апелянт, судом адміністративної юрисдикції вирішувалось питання про заміну сторони у виконавчому листі у справі №420/244/20 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Відтак, спірні правовідношення та предмети розгляду даної справи та справи №420/244/20 не є подібними, а судові рішення, ухвалені судами при розгляді адміністративної справи №420/244/20, не мають жодного правового значення для вирішення даної справи.
Натомість, судова практика розгляду цивільних справ даної категорії, що переглядається, є сталою та незмінною, що підтверджується переліченими у цій постанові судовими рішеннями суду касаційної інстанції. 
Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду першої інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.
При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2025 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, - 

постановила:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2025 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 22 червня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе