Справа № 758/4027/26 суддя в І-й інстанції Денисов О.О.
Провадження № 33/824/2421/2026 суддя в ІІ-й інстанції Фінагеєв В.О.
Категорія: ч. 2 ст. 172-15 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 червня 2026 року м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Фінагеєв В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Осадчук Тетяни Сергіївни на постанову Подільського районного суду м. Києва від 19 березня 2026 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, командира взводу безплотних авіаційних комплексів 2 загону спеціальних операцій військової частини НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу серії А4788 №18 про військове адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 14 березня 2026 року, в результаті службового розслідування, проведеного відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 07 січня 2026 року № 30 зі змінами, внесеними наказами від 20 січня 2026 року № 60 та від 10 лютого 2026 року № 136, командир взводу безпілотних авіаційних комплексів 2 загону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 не виконав завдання, поставлене йому 04 січня 2026 року командиром 2 загону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 , що полягало в отриманні ним зброї для особового складу взводу безпілотних авіаційних комплексів 2 загону спеціальних операцій військової частини НОМЕР_1 , командиром якого він є за посадою, чим допустив порушення військової дисципліни, яке полягало у неналежному виконанні поставлених завдань та недбалому ставленні до військової служби. Таким чином, в діях командира взводу безпілотних авіаційних комплексів 2 загону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 містяться ознаки вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ч. 2 ст. 172-15 - недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Постановою Подільського районного суду м. Києва від 19 березня 2026 року   ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000.00 грн.
Ухвалюючи оскаржувану постанову, місцевий суд дійшов висновку, що  в діях   ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, захисник  ОСОБА_3 адвокат Осадчук Т.С. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скаргиадвокат Осадчук Т.С. вказує, що з невідомих причин командир умисно замовчав заявку від 06 січня 2026 року військовослужбовця ОСОБА_1 на отримання зброї. Ця дія була умисна, щоб без належних доказів притягнути до відповідальності невинну особу через особисту неприязнь. З розслідування чітко видно, що ОСОБА_1 виконав наказ, навіть просив врегулювати питання відносно подальшого виконання цих обов`язків, так як він хворіє. Також наявний рекомендаційний лист від в/ч НОМЕР_3 , у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 переводиться у іншу військову частину. ОСОБА_1 до 10 квітня 2026 року готується подати позовну заяву про скасування наказу № 124 від 10 березня 2026 року. Постанова суду від 19 березня 2026 року є передчасною та такою, що не має жодного доказу винуватості ОСОБА_1 . Все службове розслідування відбувалось без присутності ОСОБА_1 , так як він перебував на лікуванні з 08 січня 2026 року до 06 лютого 2026 року, а з 07 лютого 2026 року по 08 березня 2026 року у відпустці за станом здоров`я. ОСОБА_1 не мав достатнього часу для ознайомлення з актом розслідування та подання відповідних пояснень, так як військова частина умисно це зробила відразу після виходу ним з відпустки за станом здоров`я. До суду не додано жодного доказу, що наказ командира є чітким і ясним з переліком зброї, яку необхідно отримати, а також доказів відмови ОСОБА_1 виконувати наказ командира. Акт службового розслідування доказом не являється. 
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 , його захисника адвоката Осадчук Т.С.,перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає її такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 172-15 КУпАП - Недбале ставлення військової службової особи до військової служби тягне за собою накладення штрафу від ста до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до десяти діб. 
Діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене в умовах особливого періоду, - тягне за собою накладення штрафу від однієї до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк від десяти до п`ятнадцяти діб.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - це встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Цими ознаками є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона і відсутність хоча б однієї з цих ознак означає відсутність складу адміністративного правопорушення в цілому.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває і станом на даний час.
Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що воєнний стан воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, при розгляді даної справи суд першої інстанції не достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив наявні у докази та дійшов до хибного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Відповідальність за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП настає за недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
З об`єктивної сторони правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, характеризується суспільно-небезпечною бездіяльністю у вигляді недбалого ставлення до служби та суспільно-небезпечними наслідками, які можуть настати в результаті цього. Недбале ставлення до служби означає невиконання або неналежне виконання військовою службовою особою своїх службових обов`язків через недбале чи несумлінне ставлення до них.
Диспозиція ст. 172-15 КУпАП містить спеціальний суб`єкт адміністративного правопорушення військова службова особа. Поняття «військової службової особи» міститься в примітці до ст. 172-13 КУпАП. Під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.
Для встановлення факту недбалого ставлення до військової служби необхідно встановити, що такі дії мали місце, винний зобов`язаний був, виходячи із службових повноважень, вчинити ті дії, невиконання яких ставиться йому у вину та мав реальну можливість виконати їх належним чином, проте за наявності реальної можливості виконання своїх обов`язків проявив байдужість та не старанність, та існують ґрунтовні підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення для притягнення такої особи до відповідальності за даним фактом, що залишилось поза увагою суду першої інстанції та є неправильним застосуванням норм матеріального права.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення.
Проте, протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
Протокол про адміністративне правопорушення є актом обвинувачення і повинен містити конкретне обвинувачення, виходячи з поняття адміністративного правопорушення, відповідно до вимог КУпАП, при цьому суд не має права брати на себе функцію обвинувачення та у будь-який спосіб конкретизувати зміст обвинувачення, вказаного у протоколі, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист та принципу рівності сторін процесу, що слідує з загальних засад судочинства, закріплених у статті 129 Конституції України.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення, командир взводу безпілотних авіаційних комплексів 2 загону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 не виконав завдання, поставлене йому 04 січня 2026 року командиром 2 загону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 , що полягало в отриманні ним зброї для особового складу взводу безпілотних авіаційних комплексів 2 загону спеціальних операцій військової частини НОМЕР_1 , командиром якого він є за посадою, чим допустив порушення військової дисципліни, яке полягало у неналежному виконанні поставлених завдань та недбалому ставленні до військової служби.
В якості доказів вчинення правопорушення до матеріалів справи долучено Акт службового розслідування від 10 березня 2026 року.
Як вбачається із вказаного акту, 04 січня 2026 року командиром 2 загону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 було поставлено завдання командиру взводу безпілотних авіаційних комплексів 2 загону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_1 у період з 05 січня 2026 року по 07 січня 2026 року отримати зброю для підлеглого особового складу взводу безпілотних авіаційних комплексів НОМЕР_4 загону військової частини НОМЕР_1 . Станом на 12 січня 2026 року зброя для підрозділу, командиром якого є ОСОБА_1 , так і не було отримана.
Висновки службового розслідування, у якому відображено узагальнений опис виявлених обставин справи, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.
За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.
При цьому, висновок службового розслідування повинен ґрунтуватись на фактичних обставинах та підтверджуватися належними доказами на підставі яких він складений.
Для притягнення особи до відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
У той же час, у матеріалах справи відсутні відомості, яким чином командиром 2 загону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 було доведено до відома завдання командиру взводу безпілотних авіаційних комплексів НОМЕР_4 загону військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_1 . Саме завдання в матеріалах справи відсутнє. 
Крім того, суду не було надано доказів, які б встановлювали суть поставленого завдання, строки і способи його виконання, у чому саме полягало таке завдання, яку зброю слід отримати ОСОБА_1 , для якого саме особового складу, кількість та вид зброї, а також період виконання зазначеного завдання. 
Не підтверджено матеріалами справи, що  ОСОБА_1 мав реальну можливість виконати поставлене завдання.
Причини не виконання завдання командира, особа, що склала протокол також не встановила.
Приймаючи рішення про винність ОСОБА_1 у вчиненні даного правопорушення, на зазначене суд уваги не звернув, не з`ясував ні суті поставленого завдання, ні причин його не виконання, ні наявності реальної можливості виконання.
За приписом ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
В даному випадку єдиним доказом вини ОСОБА_1 є Акт службового розслідування, який ґрунтується на інших доказах, зміст яких викладений у ньому з точки зору їх сприйняття особами, які склали даний висновок. 
Так, Акт службового розслідування від 10 березня 2026 року містить посилання на пояснення командира 2 загону спеціальних операцій ОСОБА_2 , доповідь про причини не виконання завдання ОСОБА_1 , пояснення останнього, рапорт ОСОБА_1 про призначення іншої особи для отримання зброї, заявку ОСОБА_1 на отримання зброї та ін.
Разом з тим, зазначених доказів, на підставі яких було складено Акт службового розслідування від 10 березня 2026 року, матеріали справи не містять, що позбавляє суд можливості дослідити та оцінити дані докази на предмет підтвердження ними наявності чи відсутності в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, та фактів, що викладені в Акті як встановлені.
Отже, наявними у справі доказами не доведено вчинення ОСОБА_1 дій, що утворюють об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП.
Статтею 62 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь та кожна людина вважається невинною доти, поки її вину не доведено згідно з законом.
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07 листопада 2002 року по справі «Лавентес проти Латвії» та від 08 лютого 2011 року по справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій».
Зазначене в своїй сукупності дає суду апеляційної інстанції підстави зробити висновок про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 245, 247 ст. 280, 294 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Осадчук Тетяни Сергіївни задовольнити. 
Постанову Подільського районного суду м. Києва від 19 березня 2026 року скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрити із підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлене 04 червня 2026 року.

Суддя В.О. Фінагеєв