ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/11/26 Справа № 226/369/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Клепка Л. І. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Димитрівського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Сніжне Донецької області, працюючу продавцем магазину «Besedka», проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 400 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень, конфісковано предмети торгівлі, стягнуто судовий збір
в с т а н о в и л а :
постановою Димитрівського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 06.02.2024 року об 11:10 год. у приміщенні магазину «Besedka», розташованому за адресою: м. Мирноград Донецької області, м-н «Світлий», ринок «Лідер», в якому вона працює продавцем з випробувальним терміном, здійснювала роздрібну торгівлю з рук алкогольними напоями та продала громадянину ОСОБА_2 одну пляшку горілки «Prime» ємністю 0,5 л за 230 грн, чим порушила п. 7 ч. 2 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 року № 481/95-ВР та вчинила правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 156 КУпАП.
На зазначену постанову особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження.
У клопотанні про поновлення строку вказує, що участі у судовому засіданні не брала, постанову надіслано до реєстру судових рішень 29.03.2024 року, про зміст постанови вона дізналася 14.04.2024 року.
Вивчивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. У разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
На підставі викладеного вважаю за можливе визнати причину незначного пропуску строку поважною та поновити строк апеляційного оскарження постанови Димитрівського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП. Вказує, що суд не мав права посилатися на пояснення особи, яка нібито придбала алкогольні напої, оскільки вказана особа у судовому засіданні не допитувалася та не попереджалася про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, тому пояснення вказаної особи не можуть бути беззаперечним доказом вини.
Зауважує, що ніколи не працювала в магазині, має подругу ОСОБА_3 , яка продає у магазині продукти. 06.02.2024 року вона придбала алкогольні напої у м. Кропивницькому та, приїхавши до м. Мирнограда, зайшла до своєї подруги. До магазину зайшов знайомий ОСОБА_4 , і вона безкоштовно пригостила його пляшкою алкогольного напою. Через деякий час до магазину зайшли поліцейські та склали протокол, права не роз`яснили.
Вказує, що пояснення, які містяться в матеріалах справи, вона надавала під тиском працівників поліції, і вони не узгоджуються з поясненнями, які вона надала у суді першої інстанції. На свідків поліцейські також чинили тиск.
Наголошує, що алкогольні напої вона придбала для власних потреб.
Стверджує, що не оскаржила дії працівників поліції, оскільки єдиним шляхом оскарження є розгляд справи у суді відповідно до вимог КУпАП.
Зазначає, що накладення стягнення у виді конфіскації майна за відсутності складу адміністративного правопорушення є порушенням права власності особи.
06 грудня 2024 року в результаті ракетної атаки держави-агресора російської федерації знищено будівлю Дніпровського апеляційного суду в м. Кривому Розі, яка була розташована за адресою: пр-т Героїв-підпільників, 31, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.
Відповідно до акта про втрату матеріалів провадження встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення (ЄУН 226/369/24, провадження № 33/803/1368/24) за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Димитрівського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною за ч. 3 ст. 156 КУпАП, втрачено внаслідок ракетного удару.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року матеріали втраченого провадження стосовно ОСОБА_1 відновлено частково, у межах наявних у сторін та суду першої інстанції документів, а також матеріалів, що збереглися в автоматизованій системі документообігу суду.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційної інстанції не прибула, при цьому належним чином повідомлена про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи, з огляду на її складність, поведінку сторін та предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвенції (§§ 66–69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути цю справу за відсутності ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи.
Вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених ним доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону при розгляді суддею місцевого суду адміністративної справи щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Частиною 3 ст. 156 КУпАП передбачено відповідальність за торгівлю пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом.
Відповідно до п. п. 7–9 ч. 2 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», який діяв на час вчинення правопорушення, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива).
Для наявності складу вказаного правопорушення необхідним є доведення як факту торгівлі, так і факту того, що предметом торгівлі були, крім іншого, алкогольні вироби, а також того, що торгівля ними здійснювалася з рук, лотків, у невизначених для цього місцях.
Об`єктом передбачених ст. 156 КУпАП правопорушень є суспільні відносини у сфері торгівлі пивом, алкогольними, слабоалкогольними й тютюновими виробами, а також суспільні відносини у сфері захисту прав споживачів та охорони здоров`я населення.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП, полягає у торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння з рук, з лотків, у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, тобто торгівлі означеними виробами суб`єктами, які відповідно до вимог законодавства не мають права на здійснення такої торгівлі. До того ж не має значення навіть наявність та дійсність акцизних марок тощо.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності. У даному ж випадку особа умисно вчиняє правопорушення, реалізовуючи з рук алкогольні вироби.
З аналізу вказаної норми випливає, що адміністративна відповідальність саме за ч. 3 ст. 156 КУпАП настає для будь-яких фізичних осудних осіб, які досягли 16-річного віку, здійснюють таку торгівлю та відповідно до вимог законодавства не мають права на її здійснення.
Як убачається з матеріалів справи, з`ясування обставин у справі та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог закону, таких порушень цього закону, які були б істотними й тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за зазначених у постанові обставин відповідає матеріалам справи та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.
Так, на доведеність вини ОСОБА_1 суд послався на протокол про адміністративне правопорушення від 06.02.2024 ВАД № 367456; письмові пояснення особи, яка придбала пляшку горілки в магазині «Besedka» на ринку мікрорайону «Світлий» у м. Мирнограді за 230 грн; протокол огляду та вилучення у цієї особи пляшки горілки «Prime» ємністю 0,5 л; протокол вилучення у ОСОБА_1 двох пляшок вина ігристого «Asti» ємністю 0,75 л, 6 пляшок коньяку «Gudauri» ємністю 0,5 л, які, згідно з її поясненнями, доданими до протоколу, вона придбала у м. Кропивницькому для продажу в магазині «Besedka» без відома власника магазину ОСОБА_5 , а також вилучення 400 грн, які вона отримала від покупця, якому продала в магазині пляшку горілки «Prime» ємністю 0,5 л.
Суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що факт торгівлі алкогольними напоями ОСОБА_1 під час складання протоколу не спростовувала та добровільно видала працівникам поліції залишки нереалізованих алкогольних напоїв. І протокол про адміністративне правопорушення, і письмові пояснення підписані ОСОБА_1 без жодних зауважень, що свідчить про відповідність зазначених у них обставин дійсності.
Доводи про недопустимість письмових пояснень свідка ОСОБА_2 , який придбав алкогольні напої з рук у ОСОБА_1 , є неспроможними, оскільки, згідно зі ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін, і закон не покладає на суд обов`язку збирати докази винуватості чи невинуватості особи. У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася, будучи належним чином повідомленою, тому не скористалася правом заявляти клопотання про безпосередній допит свідків у судовому засіданні, а суд позбавлений можливості самостійно добувати докази, тобто ініціювати виклик та допит свідка. Крім того, у суду немає підстав для сумніву щодо достовірності наданих працівникам поліції пояснень вказаного свідка, своєю чергою ОСОБА_1 також не зазначила підстав, з яких свідок ОСОБА_2 міг її обмовити.
Твердження ОСОБА_1 про те, що вона не є продавцем, не заслуговують на увагу, оскільки їй інкриміновано адміністративне правопорушення, у якому відсутній спеціальний суб`єкт, а саме продаж заборонених товарів — алкогольних напоїв — з рук. Тому, на переконання апеляційного суду, ОСОБА_1 безсумнівно є суб`єктом цього адміністративного правопорушення, а той факт, що вона не працює продавцем, не виключає у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 156 КУпАП.
Крім того, сама ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях зазначила, що купила алкогольні напої в іншому місці задля їх продажу в магазині без відома власника. Посилання на те, що алкогольні напої були придбані для власних потреб, не виключають факту того, що ОСОБА_1 також здійснювала їх продаж, що підтверджується матеріалами справи, у тому числі поясненнями свідка та протоколом огляду з фототаблицею, відповідно до яких убачається наявність алкогольних напоїв.
Твердження ОСОБА_1 про здійснення щодо неї тиску з боку працівників поліції апеляційний суд сприймає як спосіб захисту, оскільки відсутні об`єктивні дані на підтвердження наявності такого тиску, її письмові пояснення узгоджуються з іншими матеріалами справи, а письмові пояснення, надані в суді, вказують на намагання уникнути адміністративної відповідальності та, як наслідок, адміністративного стягнення. Крім того, відсутні дані про те, що ОСОБА_1 оскаржила дії працівників поліції з цих підстав; посилання на оскарження дій лише шляхом розгляду протоколу про адміністративне правопорушення щодо неї в суді є хибним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону.
Доводи про накладення адміністративного стягнення у виді конфіскації предметів торгівлі не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до санкції ч. 3 ст. 156 КУпАП передбачено накладення штрафу від чотирьохсот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією предметів торгівлі та виручки, одержаної від продажу предметів торгівлі. Отже, вказана норма закону не містить альтернативи щодо стягнення, тому суд першої інстанції при вирішенні питання про накладення стягнення діяв у межах закону.
На підставі викладеного апеляційний суд доходить переконання, що досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
Судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи та правильно надано оцінку доказам, які містяться в матеріалах адміністративної справи.
Усі доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності судового рішення через відсутність належних та допустимих доказів, на думку апеляційного суду, зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин справи та відповідних норм чинного законодавства і фактично спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Суд апеляційної інстанції враховує практику ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, наведені нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Істотних порушень судом першої інстанції норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення при апеляційному перегляді не встановлено; судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим.
За наведеного підстав для скасування оскаржуваної постанови судді суд апеляційної інстанції не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанову винесено з дотриманням вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Димитрівського міського суду Донецької області від 26 березня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 156 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         Ірина СВІЯГІНА