16.04.2026
Справа № 497/2299/25
Провадження № 2/497/358/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.04.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Раца В.А.,
секретаря – Божевої І.Д., 
без участі сторін, 
розглянувши у загальному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом Болградської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), -

ВСТАНОВИВ:
04.09.2025 року Болградський міський голова Димирієв С.Г., який діє як самопредставник від імені міської ради, звернувся до суду із зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Болградської міської ради Одеської області безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою площею 2,1024 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5121410100:02:005:0162, в сумі 588 267,21 грн. та судові витрати в сумі 11 852,01 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є власником об`єкта нерухомості, а саме нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 2,1024 га, цільове призначення якої для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, кадастровий номер земельної ділянки 5121410100:02:005:0162. Болградська міська рада Одеської області 28.07.2022 року прийняла рішення про передачу цієї земельної ділянки в оренду відповідачу, у зв`язку з чим 16.08.2022 року це рішення та два проєкта договорів оренди землі, з розрахунками орендної плати направлено на адресу відповідача. Однак жодних заходів щодо підписання та повернення екземпляру договору оренди землі останнім вчинено не було. Відповідач з моменту набуття права власності на нежитлову будівлю до теперішнього часу використовує земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав та без сплати за землю плати в установленому законом розміром. Враховуючи вищенаведене, 03.03.2023 року позивач звернувся до суду в порядку ст.1212 ЦК України з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки комунальної власності за період з 15.12.2021 року по 31.10.2022 року. Заочним рішенням суду від 19.05.2023 року у справі № 497/418/23 вказаний позов був задоволений в повному обсязі. На час подання даної позовної заяви відповідачем так і не було укладено з позивачем договору оренди землі щодо вищевказаної земельної ділянки. У період з 01.11.2022 року по 31.08.2025 року відповідач не проводив ніяких фінансових операцій за кодом доходів 18010900 орендна плата за землю з фізичних осіб. Таким чином, розмір орендної плати, який підлягав сплаті за земельну ділянку за період з 01.11.2022 року по 31.08.2025 року становить 588 267,21 грн. Отже, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 без достатньої правової підстави за рахунок власника – позивача, зберігала у себе кошти, які мала сплатити за користування земельною ділянкою та які зобов`язана повернути власнику, тому представник позивача звертається до суду з відповідним позовом за захистом порушеного права. 
Ухвалою суду від 16.09.2025 року відкрито провадження по справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.
Надалі, ухвалою суду від 12.03.2026 року підготовче провадження по справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду з викликом сторін.
Представник позивача Арнаутов М.І., який діє на підставі довіреності від 05.03.2025 року №2, строком дії до одного року з моменту підписання, 27.01.2026 року надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 до суду не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву до суду не подала, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 19 травня 2023 року, справа №497/418/23, з ОСОБА_1 на користь Болградської міської ради Одеської області стягнуто безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою в сумі 122 052,00 грн. за період часу з 15.12.2021 року по 31.10.2022 року (а.с.31-35), дане рішення набрало законної сили 19 червня 2023 року.
Судом під час розгляду справи було встановлено, що згідно договорів купівлі-продажу від 19.08.2020 року № 1571 та № 1569 відповідач ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомості, а саме нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до витягу з Державного земельного кадастру №НВ-9903008802021 від 17.12.2021 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №301699537 від 28.05.2022 року земельна ділянка площею 2.1024 га з кадастровим номером 5121410100:02:005:0162 розташована за адресою: АДРЕСА_1 , призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, є комунальною власністю Болградської міської ради Одеської області, дата реєстрації 23.02.2022 року.
Рішенням Болградської міської ради Одеської області сорокової сесії VIII скликання №1223-VIII від 28.07.2022 року, відповідачці ОСОБА_1 було передано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 2.1024 га з кадастровим номером 5121410100:02:005:0162 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , також було визначено, що апарат міської ради має підготовити договір оренди землі на цю земельну ділянку, а відповідачка ОСОБА_1 має укласти договір оренди цієї землі та здійснити реєстрацію права оренди на неї, дотримуючись обмеження в її використанні, контроль за виконанням цього рішення покладено на постійну комісією міської ради з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
ОСОБА_1 за адресою реєстрації було надіслано: копію договору оренди землі, розрахунку орендної плати, копію витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №8533 від 10.02.2022 року (а.с.28-29), але відповідачем заявлені вимоги залишилися поза увагою, доказів протилежного суду не надано.
На час подання даної позовної заяви відповідачем так і не було укладено з позивачем договору оренди землі щодо вищевказаної земельної ділянки.
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно з пунктом в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі.
В пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пункт 288.5 статті 288 ПК України).
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Зазначений правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20).
У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17).
У частині першій статті 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Згідно з частинами першою та другою статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.
Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно з частиною п`ятою статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.
Таким чином, після набуття права власності на нежитлові будівлі і державної реєстрації прав власності на них у відповідача, як власника, могло б виникнути право користування земельною ділянкою, на якій розташована вказана нежитлова будівля. Незважаючи на те, що нежитлова будівля не може бути відокремлена від земельної ділянки, на якій вона розташована, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.
Викладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц (провадження № 61-6606св20).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 виклала правовий висновок про те, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомо ще за часів Давнього Риму (superficies solo cedit - будівництво приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він передбачений як потребами обороту, так і загалом самої природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктах нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка,
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто, крім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, інакше вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об`єкт, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на її території будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем цієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна, а відносини з фактичним користуванням земельною ділянкою без оформлення права на цю ділянку (без укладення) договору оренди тощо та недотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом умовними.
Подібні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.
Таким чином, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у собі вартість, яка має заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути таку вартість власника земельної ділянки на підставі положення частини першої статті 1212 ЦК України.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору про притягнення до власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положення статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правової підстави земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичне користування земельною ділянкою 2) площу земельної ділянки 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки) 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з правовими позиціями, які неодноразово викладав Верховний Суд, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку.
Таким чином, саме власник нерухомого майна зобов`язаний ініціювати процес оформлення прав на земельну ділянку, невід`ємною складовою якого є розроблення землевпорядної документації та формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Згідно з пунктом «в» частини 1 статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно з частиною другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 287.1 статті 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.
Розрахунок нормативно грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року № 213, чинної на час виникнення спірних правовідносин.
Згідно з частиною другою статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
В абзаці 2 підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.
Встановивши, що ОСОБА_1 використовувала спірну земельну ділянку для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 , без оформлення права користування, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.
Щодо розміру грошових коштів, позивачем наданий наступний розрахунок безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки по АДРЕСА_1 . 
Рішеннями Болградської міської ради Одеської області №777-VІІ від 30.06.2017 року, №520-VІІІ від 08.07.2021 року, №1177- VІІ від 30.06.2022 року, були затверджені ставки орендної плати за земельні ділянки на території Болградської територіальної громади в Одеській області (а.с.38-39, 42).
Станом на 10.02.2022 року грошова оцінка вище вказаної земельної ділянки становила 4 649 600,46 грн., станом на 06.06.2023 року – 5 346 943,13 грн., що підтверджується витягами із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а.с.19,41).
Згідно довідки фінансового управління Болградської міської ради від 01.09.2025 року відповідач у період з 01.11.2022 року по 31.08.2025 року не проводив ніяких фінансових операцій за кодом доходів 18010900 орендна плата за землю з фізичних осіб.
Відповідно до підпунктів 288.5.1 та 288.5.2 п.288.5 ст.288 ПК України для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за 3 відсотки їх нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Згідно абзацу першого п.12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.
Пунктом 1.1.2 розділу «ІІ Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення» таблиці «Ставки орендної плати земельних ділянок на території Болградської територіальної громади» Додатку 1 до рішення Позивача № 520-VІІІ від 08.07.2021 року для земельних ділянок, які використовуються для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Встановлено ставку річної орендної плати за землю у розмірі 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки.
Таким чином, розмір орендної плати, який підлягав сплаті за земельну ділянку за період з 01.11.2022 року по 31.12.2022 року становить 23 248,00 грн. (((4 649 600,46 х 3%)/12)х2).
Згідно таблиці «Ставки орендної плати земельних ділянок на території Болградської територіальної громади» Додатку 1 до рішення Позивача №117-VІІІ від 30.06.2022 (яке є чинним до теперішнього часу) для земельних ділянок з цільовим призначенням 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості встановлено ставку річної орендної плати за землю у розмірі 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки.
Таким чином, розмір орендної плати, який підлягав сплаті за земельну ділянку за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року становить 160 408,29 грн. (5 346 943,13 х 3%).
У відповідності до п.п.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації.
Згідно п.271.2 ст. 271 ПК України рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Зазначаємо, що у 2023 році позивачем не приймалися рішення щодо застосування нормативної грошової оцінки земель або змін до неї у 2024 році.
Відповідно до п.289.1 ст.289 ПК України визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації. Визначеного відповідно до законодавства. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №6-28-0.222-600/2-24 від 12.01.2024 року визначено, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік становить 1,051.
Отже, враховуючи вищевикладене, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки у 2024 році встановлюється шляхом помноження нормативної грошової оцінки у 2023 році на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2023 рік, що складає 5 619 637,23 грн. ( 5 346 943,13 х 1,051).
Таким чином, розмір орендної плати, який підлягав сплаті за земельну ділянку за період з 01.01.2024 року по 31.12.2024 року становить 168 589,12 грн. (5 619 637,23 х 3%).
Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-9940556132025 від 12.02.2025 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 11 801 089,87 грн.
Таким чином, розмір орендної плати, який підлягав сплаті за земельну ділянку за період з 01.01.2025 року по 31.08.2025 року становить 236 021,80 грн. (((11 801 089,87 х 3%)/12)х8).
Враховуючи все вищевикладене, розмір орендної плати, який підлягав сплаті за земельну ділянку за період з 01.11.2022 по 31.08.2025 становить 588 267,21 грн. 
Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 121-1214 ЦК України).
Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та у постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20) і від 21 грудня 2023 року у справі № 643/13463/20 (провадження № 61-10725св23).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування відповідачем, наданого позивачем розрахунку недоотриманого доходу.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд констатує, що предметом даного спору є сума, нарахована позивачем, як доходи, отримані або які можна було б отримати від безпідставно набутого майна, в порядку статей 1212, 1213, 1214 ЦК України.
При розгляді даного спору, суд зазначає, що, предметом цього спору є регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають, у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та стягнути з ОСОБА_1 на користь Болградської міської ради безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою комунальної власності у періоді з 01.11.2022 по 31.08.2025, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 588 267,21 грн.
Згідно з ч.1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Також відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 11 852,01 грн. підтверджується платіжною інструкцією №1653 від 28.08.2025 (а.с.6). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених останнім судових витрат зі сплати судового збору у вказаному розмірі. При цьому суд не вбачає наявності будь-яких законних підстав для того, щоб не стягувати судовий збір із відповідача. 
Керуючись ст.ст.12,13,81,133,141,255, 263-265, 280 ЦПК України, ст.1212-1214 ЦК України, ст.152,206 ЗК України, суд, – 
УХВАЛИВ:

Позов Болградської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів)  - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Болградської міської ради Одеської області (Одеська область, місто Болград, вул. Шпитальна, буд.45, ЄДРПОУ 37607526, отримувач коштів – ГУК в Одеській області/м.Болград/24060300, номер рахунку (IBAN)–UA 818999980314070544000015660, інші надходження, КБК 24060300) безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою площею 2,1024 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5121410100:02:005:0162) у виді орендної плати за період з 01.11.2022 по 31.08.2025 у розмірі 588 267 (п`ятсот вісімдесят вісім тисяч двісті шістдесят сім) гривень 21 копійка.
Стягнути з ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Болградської міської ради Одеської області (Одеська область, місто Болград, вул. Шпитальна, буд. 45, ЄДРПОУ 37607526, номер рахунку UA538201720344240035000023341, банк отримувача: Держказначейська служба України, м.Київ) витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 11 852 (одинадцять тисяч вісімсот п`ятдесят дві) гривні 01 копійка.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.  
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя           В.А. Раца