Справа № 161/11468/25 
Провадження № 2/161/914/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 червня 2026 року Луцький міськрайонний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Олексюка А.В.,
при секретарі судових засідань – Опальчук А.А.,
за участю представника позивача – Носкова О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віри Федорівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Луцької міської ради в особі Служби у справах дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Відкрите акціонерне товариство «Волиньрибгосп», про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віри Федорівни про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним.
Позов обґрунтовує тим, що оскаржувані кредитний договір №014/1101/74/36902 від 17.07.2007 року та договір іпотеки від 17.07.2007 року були укладені внаслідок системного, протиправного та умисного введення його в оману (обману) з боку працівників ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Ващук В.Ф. (яка залучена до справи як Третя особа) та керівництва ВАТ «Волиньрибгосп».
Позивач зазначає, що його внутрішня воля була спрямована виключно на отримання у власність двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок належних йому грошових коштів (дивідендів/часток), які з 2005 року накопичувалися акціонерами підприємства. Проте, скориставшись його довірою, втомою та відсутністю окулярів змовники дали йому на підпис пакет документів, запевнивши, що це виключно договір купівлі-продажу квартири. Жодних намірів укладати кредитний договір в іноземній валюті на суму 53 800,00 доларів США під 13% річних терміном на 240 місяців та обтяжувати майбутнє житло іпотекою Позивач не мав.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на відсутність факту передачі та отримання коштів, оскільки позивач не подавав до банку жодних легітимних заяв на отримання кредиту чи оригінальних документів. Кредитні кошти у розмірі 53 800,00 доларів США він не отримував ні в касі банку, ні на рахунок — ними протиправно заволоділи службові особи банку та треті особи.
Наголошує на фальсифікації матеріалів кредитної справи, де головним економістом банку ОСОБА_3 було свідомо сфальсифіковано анкету позичальника, приховано інформацію про наявність у позивача дружини ОСОБА_2 та малолітньої дитини. Це було зроблено, щоб уникнути обов`язкового отримання нотаріальної згоди другого з подружжя та дозволу Органу опіки і піклування на передачу майна в іпотеку. Крім того, у кредитну справу було залучено завідомо неправдиву довідку про доходи, виготовлену керівництвом ВАТ «Волиньрибгосп» ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де дохід позивача було штучно завищено з реальних 1 100,00 грн до 20 700,00 грн за 6 місяців.
Звертає увагу, що квитанція про сплату обов`язкової комісії за надання кредиту була сформована банком о 18:45 год., тоді як сам Кредитний договір та Договір іпотеки оформлювалися у нотаріуса не раніше 20:00–20:38 год., що юридично та технічно доводить факт підробки кредитного досьє «заднім числом». Зведений акт від 15.07.2007 р. визнає Позивача «представником заставодавця» квартири за два дні до того, як він взагалі підписав договір її купівлі-продажу.
Зазначає про умисне приховування інформації від позивача з метою недопущення виявлення шахрайства. Працівники банку у змові з нотаріусом внесли до всіх договорів вигадане місце проживання позивача: АДРЕСА_2 , до якого він ніколи не мав жодного відношення. Це унеможливило отримання позивачем будь-яких банківських сповіщень, претензій чи судових повісток протягом багатьох років.
Посилається на наявність відкритих кримінальних проваджень, оскільки факти кримінальних махінацій, службового підроблення та шахрайства щодо майна позивача наразі є предметом судового розгляду та досудового розслідування у низці кримінальних справ. Серед них провадження №12018030000000278 щодо обвинувачення третьої особи — приватного нотаріуса Ващук В.Ф. — у пособництві та введенні позивача в оману через усунення перешкод і сприяння іншим особам у заволодінні кредитними коштами, провадження №12018030000000280 щодо службового підроблення працівника банку ОСОБА_3 , провадження №12014030010000321 щодо фальсифікації довідки про доходи посадовцями ВАТ «Волиньрибгосп», а також провадження №12020030000000663 та висновок експертизи №401, які підтверджують підробку підписів позивача в документах БТІ.
Позивач наголошує, що оскільки кредитний договір та договір іпотеки було підписано під впливом навмисного обману, а також без наміру створення реальних правових наслідків для позивача, такі правочини є недійсними з моменту їх укладення. Відповідно, банк не мав законного права вимоги, а тому договір про уступку права вимоги на користь ТОВ «ФК «Профі капітал» також є недійсним в частині, що стосується позивача.
З огляду на викладене, позивач просить суд визнати кредитний договір №014/1101/74/36902 від 17.07.2007, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» недійсним, а також визнати договір іпотеки від 17.07.2007, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль» недійсним.
Ухвалою судді від 08.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
29.07.2025 року від приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого остання повністю заперечила проти заявлених позовних вимог та вказала, що вона є неналежним відповідачем у справі, оскільки, виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє нотаріальні дії виключно від імені держави, через що у неї не може бути спільних чи однорідних прав та обов`язків із особами, які звернулися за вчиненням дій або вважають свої права порушеними, тоді як справи про визнання правочинів недійсними мають розглядатися за позовами сторін цих правочинів, на яких і покладається цивільна відповідальність, до того ж саме укладання оскаржуваного кредитного договору взагалі проводилось без участі нотаріуса, якому для посвідчення наступного договору іпотеки було надано вже підписаний сторонами документ.
01.08.2025 року на адресу суду надійшов відзив від Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», обґрунтований тим, що 17 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») та позивачем було укладено Кредитний договір № 014/1101/74/36902 на суму 53 800,00 доларів США під 13% річних, укладанню якого передувало добровільне підписання Позивачем анкети-заяви, графіка погашення та заяви на видачу готівки, при цьому подальше тривале виконання умов договору, сплата відсотків і підписання додаткових угод у 2009 році, а також пункт 8.1 самого договору повністю спростовують твердження про вчинення правочину під впливом обману; крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.04.2010 року у справі № 2-2320/10, яке має преюдиційне значення, з позивача вже було стягнуто заборгованість за цим договором та остаточно встановлено факт отримання ним коштів, а 28.09.2016 року Банк на підставі договору № 114/25т відступив право вимоги за вказаним кредитом на користь ПАТ «ВЕКТОР БАНК», яке в подальшому передало його ТОВ «ФК «Профіт Капітал», у зв`язку з чим АТ «Райффайзен Банк» повністю вибуло з цих правовідносин і є неналежним відповідачем за вимогою про визнання кредитного договору недійсним; щодо вимоги про визнання недійсним Договору іпотеки від 17.07.2007 року, Банк зазначив, що спірна квартира була примусово реалізована з прилюдних торгів ще 15.03.2012 року на виконання судового рішення, через що сама іпотека та дія договору є припиненими, а факт свідомого волевиявлення позивача та надання згоди його дружини ОСОБА_2 на укладення цих угод уже підтверджено судовими рішеннями від 06.12.2012 року та від 25.11.2024 року, відтак представник Банку, діючи в порядку процесуального самопредставництва юридичної особи на підставі Статуту, просить суд прийняти відзив, застосувати наслідки спливу загальної трирічної позовної давності, перебіг якої розпочався з моменту укладення договорів у 2007 році або з моменту розгляду попередніх справ, та повністю відмовити у задоволенні позову.
27.08.2025 на адресу суду надійшла заява від представника виконавчого комітету Луцької міської ради в особі Служби у справах дітей про розгляд справи у їх відсутності.
Представник позивача подав відповідь на відзиви, в якій вказав, що з 2005 року ОСОБА_1 не нараховувались 10% заробітної плати, оскільки акціонери ВАТ «Волиньрибгосп» усно пообіцяли накопичувати ці кошти для придбання йому житла, а в липні 2006 року ОСОБА_6 перевіз його родину до квартири АДРЕСА_3 , запевнивши, що придбав її за 32 000 доларів США за кошти підприємства, проте 17.07.2007 року близько 20:00 год. Позивача обманом привезли до приватного нотаріуса Ващук В.Ф., де він, перебуваючи без окулярів, підписав пакет документів, який йому та продавцям ОСОБА_7 і ОСОБА_8 презентували як договір купівлі-продажу, хоча насправді службові особи ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» ( ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) за попередньою змовою з нотаріусом, ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та керівництвом ВАТ «Волиньрибгосп» ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) сфальсифікували кредитну справу, використавши підроблену довідку про доходи Позивача (20 700 грн замість реальних 1 100 грн), фіктивний висновок безпеки № 345БТ, вигадану адресу проживання ( АДРЕСА_2 ) та завідомо неправдивий зведений акт від 15.07.2007 року, за якими оформили фіктивний Кредитний договір № 014/1101/74/36902 на суму 53 800 доларів США та Договір іпотеки; при цьому Позивач жодних коштів не отримував (ними заволоділи треті особи), у банк не звертався, анкет не заповнював, згоди дружини ОСОБА_2 чи дозволу органу опіки не надавав, а комісію за видачу готівки за сформованою раніше квитанцією від 18:45 год. не сплачував, що підтверджується відсутністю його підписів на замовленнях БТІ № Л-227, звітах ТОВ «Атлант» та висновками почеркознавчих експертиз (№ 957, № 605, № 2938, № 973), а також матеріалами численних кримінальних проваджень (включаючи розслідування БЕБ за ст. 222 КК України та справи у судах, де родина визнана потерпілою), за якими зафіксовано, що реальне погашення кредиту здійснювали ОСОБА_15 та інші особи, відтак, оскільки правочини містять ознаки фіктивності та укладені внаслідок зловмисного обману, представник позивача на підставі статей 203, 215, 229, 230, 234 ЦК України просить суд повністю задовольнити позов та визнати Кредитний договір і Договір іпотеки недійсними.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2025 було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Відкрите акціонерне товариство «Волиньрибгосп».
В судовому засіданні представник позивача адвокат Носков О.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просив суд їх задовольнити.
Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, хоча про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до вимог процесуального закону. Клопотань про відкладення розгляду справи чи заяв про поважність причин неявки від них на адресу суду не надходило.
Враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників процесу, які не з`явилися.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши в судовому засіданні письмові матеріали справи та оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.
За змістом частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства — принципу змагальності.
Відповідно до вимог процесуального права, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. 
Відповідно до статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
За змістом даних норм закону доказування — це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. 
З урахуванням вищевказаного, приводячи в позові складний ланцюг обставин, цивільних і кримінальних справ, підстав для визнання договорів недійсними позивач не зазначив, не надав доказів, що права позивача укладеним Договором купівлі-продажу спірної квартири чи оспорюваними договорами були порушені. Позивач не спростував у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) та не виконав встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
Судом встановлено, що 17.07.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/1101/74/36902, за умовами якого Позичальнику надано кредит у розмірі 53 800,00 доларів США строком на 240 місяців під 13% річних. На забезпечення виконання вказаного договору 17.07.2007 року між тими ж сторонами укладено Договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_3 . Обидва правочини містять фізичні підписи ОСОБА_1 (а.с.5-8 Том №2).
Згідно п.1.1. Кредитного договору Кредитор, на положеннях та умовах цього Договору, надає Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 53 800,00 дол. США (надалі - кредит), а Позичальник зобов`язуються належним чином використати та повернути Кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов Договору та Тарифів Банку, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Договором.
У відповідності до п.1.2. Кредитного договору Кредит надається на строк по «16» липня 2027 року (включно), згідно Графіку надання кредиту.
Згідно п.2.1. Кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі. Забезпеченням зобов`язань Позичальника за цим Договором є двохкімнатна квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 50,8 кв.м., вартістю 349 656,00 грн.
Відповідно до п.3.1. Кредитор надає Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування.
Пунктом 8.1. Кредитного договору встановлено, що при отриманні кредиту Позичальник усвідомлює та гарантує, що Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин.
ОСОБА_1 , крім того, підписував графік надання кредиту, графік погашення кредиту, заяву на видачу готівки від 17.07.2007 року №1123 (а.с.8-9, 23 Том №2).
17.07.2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» підписано Додаткову угоду №014/1101/74/36902/ДУ1 (а.с.14-16 Том №2).
17.07.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (Іпотекодержателем) та ОСОБА_1 (Іпотекодавцем) був укладений Договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Вірою Федорівною та зареєстровано в реєстрі за № 2665 (а.с.92-94).
Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору № 014/1101/74/36902 від «17» липня 2007 року, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого Іпотекодавць зобов`язується перед Іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 53 800,00 (п`ятдесят три тисячі вісімсот доларів США 00 центів ) доларів США, сплатити проценти за його користування. комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору.
У відповідності до даного Договору Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах.
Положенням п.1.2. Договору іпотеки зазначено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: двохкімнатна квартира за АДРЕСА_3 , який належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф. 17.07.2007 року за реєстраційним номером 2655, який зареєстрований в державному реєстрі правочинів "17 липня 2007 року, 20 годин 38 хвилин, реєстраційний номер №222385, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 430393 виданий приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф. 17.07.2007 року.
Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 349 656,00 грн. 17 липня 2007 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (далі – Продавці) та ОСОБА_1 (далі – Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири (далі – Договір купівлі-продажу), що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук В.Ф. 17.07.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №2655.
У відповідності до п.1.1. розділу 1 Договору Продавці зобов`язуються передати у власність Покупцеві квартиру, яка розташована в АДРЕСА_4 і зазначена за номером АДРЕСА_5 , а Покупець зобов`язується прийняти майно, сплативши його вартість за ціною та на умовах, встановлених цим Договором.
Як встановлено п.2.1. Розділу 2 Договору, що сторони домовилися, що вартість предмета договору – відчужуваної квартири, становить 349 656,00 (триста сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень, які Покупець зобов`язується передати готівкою у строк до 20 липня 2007 року.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.12.2012 у справі №0308/12227/12 в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», відділ опіки та піклування служби у справах дітей Луцької міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_16 про визнання недійсним договору іпотеки, який укладений 17 липня 2007 року між Волинською обласною дирекцією Відкритого акціонерного товариства (ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 відмолено. 
Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що в період спірних правовідносин він очолював службу внутрішньобанківської безпеки Волинської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Ознайомившись із матеріалами справи, свідок зазначив, що вперше побачив позивача ОСОБА_1 безпосередньо у слідчого під час проведення слідчих дій у межах кримінального провадження. За твердженням свідка, процедура видачі зазначеного кредиту здійснювалася з чітким дотриманням усіх діючих внутрішньобанківських нормативних актів, стандартів та інструкцій. Також ОСОБА_14 наголосив, що після офіційного погодження та затвердження цього кредиту відповідними службами, жодних окремих чи спеціальних вказівок від вищого керівництва Банку щодо проведення додаткової перевірки даного кредитного досьє йому чи підпорядкованому йому підрозділу безпеки не надавалося.
Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що у 2006 році він разом зі своїми батьками переїхав на постійне місце проживання до квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 . За словами свідка, вказане житло було придбане за рахунок коштів (відсотків), які його батько, ОСОБА_1 , заробив під час трудової діяльності у ВАТ «Волиньрибгосп». Водночас свідок уточнив, що про всі обставини купівлі цієї нерухомості та фінансові домовленості йому особисто відомо виключно зі слів своїх батьків.
Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. 
За змістом пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Згідно постанови Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 753/10863/16-ц, за змістом ст. 230 ЦК України правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. 
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 489/3570/16-ц аналіз ст. 230 ЦК України дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороне помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо). 
В постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 910/18600/19 вказано, що при вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. 
Позивачем у даній справі не було доведено наявності умислу в діях АТ «Райффайзен Банк» чи приватного нотаріуса Ващук В.Ф. під час укладення правочинів у 2007 році.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України (ЦК України), якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.
Суд наголошує, що обов`язковою умовою для кваліфікації дій як обману є наявність прямого умислу в діях контрагента. Позивач зобов`язаний був довести, що АТ «Райффайзен Банк» або приватний нотаріус ОСОБА_18 діяли завідомо умисно, штучно створюючи у позивача хибне уявлення про обставини укладення угод. Матеріали справи свідчать про відсутність будь-якого умислу на обман з огляду на фактичні обставини:
Матеріалами справи підтверджено, що Кредитний договір та Договір іпотеки від 17.07.2007 року були підписані ОСОБА_1 особисто. Перед підписанням він добровільно заповнив анкету-заяву, ознайомився з графіком погашення та підписав заяву на видачу готівки. Факт особистого підписання головних договорів повністю виключає дефект волі сторін та доводить наявність реального наміру на виникнення зобов`язань.
Висновки експертиз (№ 957 від 05.11.2015, № 605 від 22.03.2016, № 2938 від 23.12.2016, № 973 від 07.04.2016) фіксують фальсифікацію підписів третіх осіб ( ОСОБА_7 , директора ТОВ «Атлант») виключно на супровідних та допоміжних документах кредитного досьє (запитах БТІ, звітах про оцінку). Наявність дефектів у допоміжній документації кредитної справи свідчить про процедурні недоліки банківського адміністрування, проте жодним чином не вказує на умисел банку ошукати Позивача щодо суті Кредитного чи Іпотечного договорів. Порушення при формуванні досьє працівниками банку не є обманом у розумінні ст. 230 ЦК України.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні є обов`язковим для цивільного суду лише в питанні, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Ухвали про закриття кримінальних проваджень № 12014030010000321, № 12018030000000216 та № 12018030000000205 за нереабілітуючими підставами (строки давності, смерть особи) не встановлюють вину особи у вчиненні злочину. Справи № 12016030000000034 та № 12018030000000278 наразі лише розглядаються Маневицьким районним судом. Оскільки жодного обвинувального вироку щодо службових осіб банку чи нотаріуса немає, факт кримінального розслідування сам по собі не може бути преюдиційним доказом цивільного обман
Матеріали цивільної справи не містять преюдиційних доказів (вироків суду), які б підтверджували факт навмисного введення Позивача в оману його контрагентом.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядав справу про цивільно-правові наслідки дій особи, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Оскільки станом на момент розгляду справи жодного обвинувального вироку суду відносно службових осіб банку чи третіх осіб, який би набрав законної сили, суду надано не було, самі лише факти перебування справ на стадії розслідування чи судового розгляду не є преюдиційними доказами обману в розумінні цивільного законодавства. Ухвали про закриття кримінальних проваджень за строками давності або через смерть особи не встановлюють вину в кримінально-правовому сенсі та не можуть автоматично тягнути недійсність цивільних угод.
Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися ним (ст. 234 ЦК України). Проте в даному випадку правові наслідки настали: Банк надав грошові кошти, Позивач набув у власність квартиру, де тривалий час проживає його родина, а на майно було накладено обтяження. Більше того, кредит частково погашався (зокрема, за рахунок взаєморозрахунків з Рибгоспом), що свідчить про реальне виконання умов договору.
Показання свідка ОСОБА_17 суд не може покласти в основу рішення на користь Позивача, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 90 ЦПК України, показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги, якщо ці особи не були допитані. Свідок прямо підтвердив, що знає про обставини лише зі слів батьків. Натомість свідок ОСОБА_14 підтвердив законність процедури видачі кредиту з боку служби безпеки банку.
Правомірність угод та факт отримання коштів уже остаточно встановлені іншими судовими рішеннями, які мають преюдиційне значення для даного спору (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Зокрема, рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.04.2010 року (справа № 2-2320/10) з позивача стягнуто заборгованість за цим договором. Рішеннями від 06.12.2012 року (справа №0308/12227/12) та від 25.11.2024 року вже оцінено та підтверджено свідоме волевиявлення сторін та наявність згоди дружини ОСОБА_2 на укладення вказаних договорів. Подальше тривале виконання умов угод та п. 8.1 Кредитного договору повністю виключають як обман, так і фіктивність.
Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_17 , оскільки відповідно до ч. 2 ст. 90 ЦПК України показання, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не враховуються, якщо ці особи не були допитані. Свідок прямо визнав, що особисто не був присутній при укладенні договорів у 2007 році і знає про події виключно зі слів батьків. Натомість свідок ОСОБА_14 (представник служби безпеки банку) підтвердив повну відповідність процедури перевірки та видачі кредиту внутрішнім регламентам установи та чинному законодавству.
Суд встановив, що 28.09.2016 року АТ «Райффайзен Банк» відступило право вимоги за Кредитним договором на користь ПАТ «Вектор Банк» (наразі належить ТОВ «ФК «Профіт Капітал»), у зв`язку з чим Банк повністю вибув із цих правовідносин.
Приватний нотаріус Ващук В.Ф. також є неналежним відповідачем, оскільки діє від імені держави і не є стороною договору. Справи про недійсність правочинів розглядаються виключно за позовами до сторін цих правочинів. Спільний умисел чи «змова» між банком та нотаріусом повністю спростовані тим фактом, що Кредитний договір укладався без участі нотаріуса, а для посвідчення Договору іпотеки їй надали вже підписаний документ.
Крім того, вимога про визнання недійсним Договору іпотеки від 17.07.2007 року є безпідставною, оскільки спірна квартира була примусово реалізована з прилюдних торгів ще 15.03.2012 року на виконання судового рішення. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки дія договору та сама іпотека є припиненими, що виключає можливість визнання недійсним договору, який припинив свою дію у встановленому законом порядку.
Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та підлягають відхиленню по суті за безпідставністю, оскільки факт умисного введення в оману позивача з боку відповідачів під час укладення договорів у 2007 році повністю спростований матеріалами справи, доводи позивача зводяться лише до формальних процедурних дефектів оформлення кредитного досьє, які не є самостійною підставою для визнання правочинів недійсними.
Керуючись ст.ст. 203, 204, 215, 230, 234, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 90, 223, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віри Федорівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Луцької міської ради в особі Служби у справах дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Відкрите акціонерне товариство «Волиньрибгосп», про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним, - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» адреса 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд.4а, ЄДРПОУ 14305909.
Відповідач: приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ващук Віра Федорівна, адреса: м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 2/7.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Луцької міської ради в особі Служби у справах дітей, адреса: м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 21.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Відкрите акціонерне товариство «Волиньрибгосп», адреса: 45626 Волинська область, Луцький район, селище Рокині, вул. Степова, буд. 1, код ЄДРПОУ 21746732.
Повне судове рішення виготовлено 16.06.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду   А.В. Олексюк