ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

19 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 640/22093/21	

Луганський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Захарової О.В., суддів: Свергун І.О., Тихонова І.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінаста» (04050, м.Київ, вул.Глибочицька, 28, код ЄДРПОУ 34762675) до Національного банку України (01601, м.Київ, вул.Інститутська, 9, код ЄДРПОУ 00032106) про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінаста» (далі – позивач, ТОВ «Фінаста») з адміністративним позовом до Національного банку України (далі – відповідач, НБУ), в якому з урахуванням заяви про уточнення підстав позову від 14.09.2021 просить суд:
-визнати протиправним та скасувати рішення Національного банку України (Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України) № 160 від 26 квітня 2021 року, яким накладено штраф на ТОВ «Фінаста» в розмірі 388 506 грн та повідомлено про необхідність подання до Національного банку України пакета документів, визначеного статтею 34 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для погодження набуття істотної участі в Акціонерному товаристві «Міжнародний інвестиційний банк».
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 16 березня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінаста» було укладено Договір управління цінними паперами №УУ-2020/03/16-1, відповідно до якого позивачу передано цінні папери в управління, зокрема, цінні папери Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований корпоративний інвестиційний фонд «Прайм Ессетс Кепітал» (далі - ПАТ «ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» або КІФ) у кількості 8190 штук.
Позивач зазначає, що при укладенні договору йому не було відомо про те, що ПАТ «ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» є власником 50,0826% акцій АТ «Міжнародний інвестиційний банк», а Установник управління (П.О.Порошенко) є його кінцевим бенефіціарним власником, у зв`язку з чим позивач не володів інформацією про можливий зв`язок переданих активів із істотною участю в банку.
26 квітня 2021 року Національним банком України прийнято № 160, яким на позивача накладено штраф у розмірі 388 506 грн, виходячи з того, що ТОВ «Фінаста» набуло істотну участь в АТ «Міжнародний інвестиційний банк» опосередковано, шляхом отримання в управління акцій ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал», однак всупереч вимогам чинного законодавства не повідомило Національний банк України про намір набути істотну участь в банку та не подало пакет документів для погодження набуття істотної участі в банку у встановленому порядку.
14 червня 2021 року позивач звернувся до НБУ з клопотанням про скасування зазначеного рішення та відкладення подання документів для погодження істотної участі.
Листом від 14 липня 2021 року НБУ відмовив у задоволенні клопотання та зобов`язав позивача подати відповідні документи для погодження набуття істотної участі в банку в порядку, визначеному Положенням про ліцензування банків, затвердженого постановою Правління НБУ від 22 грудня 2018 року № 149, у строк не пізніше 06 серпня 2021 року.
Позиція Національного банку України ґрунтується на тому, що внаслідок укладення договору управління цінними паперами № УУ-2020/03/16-1 від 16.03.2020 та отримання в управління акцій ПАТ «ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» позивач нібито набув контроль над ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал», який є власником 50,0826 % акцій АТ «Міжнародний інвестиційний банк», а відтак - опосередковану істотну участь у банку, без отримання попереднього погодження Національного банку України.
Позивач вважає висновки відповідача помилковими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, оскільки укладення договору управління не спричинило переходу права власності на акції, передані в управління, та не надало позивачу повноважень щодо їх відчуження, розпорядження або здійснення самостійного впливу на діяльність відповідних юридичних осіб. Позивач здійснює управління виключно в інтересах Установника управління, без набуття будь-яких майнових прав чи вигоди щодо переданих активів. 
Передача акцій в управління не супроводжувалася їх зарахуванням на рахунок у цінних паперах позивача, у зв`язку з чим права на такі акції та за ними залишилися за Установником управління як їх єдиним власником. Таким чином, позивач не набув ані права власності, ані права володіння, користування чи розпорядження у розумінні цивільного законодавства.
Крім того, позивач не здійснює вирішального впливу на діяльність ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» чи АТ «Міжнародний інвестиційний банк», не є їх учасником, акціонером або бенефіціарним власником, а також не отримує жодних доходів чи інших вигід від їх діяльності. Його функції обмежуються виключно виконанням умов договору управління як професійного учасника фондового ринку.
За таких обставин відсутні правові та фактичні підстави вважати, що позивач набув опосередковану істотну участь у банку або був зобов`язаний звертатися до Національного банку України для погодження такого набуття, у зв`язку з чим оскаржуване рішення № 160 від 26.04.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до заяви про додаткові підстави позову від 14.09.2021 позивач доповнив підстави позову та обґрунтував позовні вимоги додатково таким.
Так, відповідачем не доведено жодний із елементів складу правопорушення (об`єкт правопорушення, об`єктивна сторона правопорушення, суб`єкт правопорушення, суб`єктивна сторона правопорушення), а лише без належних законних підстав застосовано відповідальність. 
Також, всупереч статті 92 Конституції України, до позивача було застосовано Положення про ліцензування банків, затверджене Постановою правління Національного банку України від 22 грудня 2018 року № 149, яке не має юридичної сили закону, а є лише підзаконним нормативно-правовим актом.
Таким чином, позивача фактично притягнуто до юридичної відповідальності без належної правової підстави - встановленого відповідним законом та наведеному принципу верховенства права, адже не відповідає вимогам «якості закону».
Позивач зазначає, що позивача фактично притягнуто до відповідальності Комітетом з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національний банк України» Правління Національного банку має право утворити Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем та делегувати йому повноваження щодо здійснення банківського регулювання та нагляду. у тому числі застосування до банків та інших осіб, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України, заходів впливу (санкцій), передбачених законами України, крім заходів, передбачених пунктами 11 і 12 частини першої статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Проте, на час винесення оскаржуваного рішення відсутнє законно опубліковане положення чи інший документ про вказаний Комітет, який би надавав можливість з`ясувати, які повноваження були делеговані зазначеному Комітету, зокрема включаючи повноваження стосовно притягнення до вказаної відповідальності позивача.
Таким чином, позивача було притягнуто до юридичної відповідальності неуповноваженим органом без належних правових підстав.
На підставі викладеного у цій заяві та позові, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
13.10.2021 відповідач надав відзив на позовну заяву вх.№03-14/160004/21, в якому проти позову заперечує з таких підстав.
У межах здійснення банківського нагляду за дотриманням власниками істотної участі в Акціонерному товариства «Міжнародний інвестиційний банк» (далі - Банк, AT «МІБ») вимог банківського законодавства, Національний банк встановив, що 16.03.2020 позивач опосередковано набув істотну участь в AT «МІБ», без погодження такого набуття Національним банком, з огляду на таке.
Відповідно до пп. 2 п. 246 Положення про ліцензування банків, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 149 від 22.12.2018 року опосередковане володіння істотною участю в банку настає, якщо: 2) особа прямо або через юридичних осіб здійснює контроль одного або кількох учасників банку, яким належить 10 і більше відсотків акцій у статутному капіталі банку.
З огляду на зазначене, в результаті укладення Договору про управління та отримання в управління акцій КІФ, ТОВ «ФІНАСТА» набуло опосередковану істотну участь в Банку.
Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) юридична або фізична особа, яка має намір набути істотної участі у банку або збільшити її таким чином, що така особа буде прямо та/або опосередковано, самостійно чи спільно з іншими особами володіти 10, 25, 50 та 75 і більше відсотками статутного капіталу банку чи правом голосу акцій (паїв) у статутному капіталі банку та/або незалежно від формального володіння справляти значний вплив на управління або діяльність банку, зобов`язана повідомити про свої наміри цей банк і Національний банк України за три місяці до набуття істотної участі або її збільшення (крім стратегічних інвесторів, які подають заявку на участь у конкурсі відповідно до Закону України «Про особливості продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків, у капіталізації яких взяла участь держава.
Особи, зазначені в частині першій цієї статті, зобов`язані надати Національному банку України разом з повідомленням повний пакет документів, визначених цим Законом і нормативно-правовими актами Національного банку України.
Однак, ТОВ «Фінаста» не повідомило Національний банк України про намір набути істотну участь в Банку та не подало пакет документів для погодження набуття істотної участі в Банку, чим порушило вимоги статті 34 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та глав 30, 31 розділу V Положення про ліцензування.
З огляду на виявлення ознак порушення банківського законодавства Національний банк України направив лист № 27-0007/14518 від 22.02.2021 до ТОВ «Фінаста» щодо надання пояснення стосовно причин та обставин, за яких останнє набуло істотної участі в Банку без погодження набуття істотної участі з Національним банком України. У відповідь ТОВ «Фінаста» листом № 282/22400/КТ від 15.03.2021 надало пояснення, в яких заперечувало виявлені Національним банком порушення.
За результатами аналізу наявної у Національного банку інформації та документів, а також враховуючи пояснення AT «МІБ» та ТОВ «Фінаста», Національний банк прийшов до висновку про набуття ТОВ «Фінаста» істотної участі в Банку на підставі пп. 2 п. 246 Положення про ліцензування, а саме - шляхом здійснення контролю над КІФ як акціонером Банку, якому належить 10 і більше відсотків акцій у статутному капіталі Банку.
Керуючись ст. 73 та 74 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 9.1, 9.3 глави 9 розділу II Положення про заходи впливу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 346 від 17.08.2012, підпунктом 9 пункту 18 розділу II Положення про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 477 від 24.07.2015, враховуючи подані письмово, а також висловлені на засіданні Комітету пояснення ТОВ «Фінаста», 26 квітня 2021 року Комітет прийняв Рішення про накладення штрафу на ТОВ «Фінаста» за порушення порядку набуття істотної участі в AT «МІБ».
Щодо здійснення позивачем контролю над КІФ відповідач зазначив наступне.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»: контроль - це можливість здійснювати вирішальний вплив на управління та/або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння однією особою самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння можливість здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про акціонерні товариства», кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на участь в управлінні акціонерним товариством.
Згідно зі ст. 32-33 Закону України «Про акціонерні товариства», загальні збори є вищим органом акціонерного товариства, що може вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до виключної компетенції наглядової ради законом або статутом.
У свою чергу, відповідно до ст. 42 Закону України «Про акціонері товариства», акціонер здійснює своє право на участь в управлінні акціонерним товариством, зокрема, шляхом голосування на загальних зборах акціонерного товариства, крім проведення кумулятивного голосування.
Таким чином, положення Договору про управління наділяють ТОВ «ФІНАСТА» всіма правами власника 99,9878 % акцій КІФ, в тому числі, й правами на участь в управлінні акціонерним товариством, зокрема шляхом голосування на загальних зборах акціонерів КІФ на власний розсуд, ініціювання будь-яких питань на розгляд загальних зборів акціонерів КІФ, а також шляхом реалізації будь-яких інших прав акціонера на участь в управління КІФ.
Отже, на підставі Договору про управління ТОВ «Фінаста» має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління та діяльність КІФ на власний розсуд, тобто, здійснює контроль над КІФ у розумінні статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Шодо набуття позивачем істотної участі в Банку відповідач зазначає, що статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено: «істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь- якої іншої особи в ланиюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи».
Відповідно до Договору про управління, ТОВ «ФІНАСТА» здійснює контроль над КІФ, який, в свою чергу володіє 50,0826% акцій у статутному капіталі Банку.
Отже, позивач підпадає під законодавче визначення власника істотної участі Банку.
З посиланням на пункт 246 глави 29 розділу V Положення про ліцензування деталізовані випадки настання опосередкованого володіння істотною участю в банку, відповідач стверджує, що з моменту укладення між ТОВ «Фінаста» та ОСОБА_2 Договору про управління, ТОВ «Фінаста» здійснює контроль над КІФ і набуло істотної участі в Банку.
Щодо прийняття Національним банком України оскаржуваного рішення відповідач вказує на те, що в межах здійснення банківського нагляду, Національний банк прийняв рішення стосовно ТОВ «Фінаста» як власника істотної участі банку, тобто, в межах і спосіб, передбачених Законом України «Про банки та банківську діяльність» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Крім того, згідно з ч. 4 ст.17 Закону України «Про Національний банк України»: «Правління Національного банку має право утворити Комітет та делегувати йому повноваження щодо здійснення банківського регулювання та нагляду, у тому числі застосування до банків та інших осіб, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку, заходів впливу (санкцій), передбачених законами України, крім заходів, передбачених пунктами 11 і 12 частини першої статті 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність»».
В свою чергу, Комітет прийняв оскаржуване рішення на підставі пп. 9 п.18 розділу II Положення про Комітет, тобто в межах і спосіб, визначених Законом України «Про банки та банківську діяльність» та Законом України «Про Національний банк України».
Відповідач не погоджується з доводами позивача щодо складу правопорушення і звертає увагу, що юридичний склад правопорушення на підставі якого прийнято оскаржуване рішення та застосовано до позивача захід впливу у вигляді штрафу, передбачений ст. 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Щодо тверджень про відсутність законно опублікованого Положення про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 477 від 24.07.2015 відповідач зазначив, що відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаиійно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку».
Згідно з ст. 17 Закону України «Про Національний банк України» правління Національного банку має право утворити Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем та делегувати йому повноваження щодо здійснення банківського регулювання та нагляду, в тому числі застосування до банків та інших осіб, які можуть бути об ’єктом перевірки Національного банку України, заходів впливу (санкцій), передбачених законами України, крім заходів, передбачених пунктами 11-1-13 частини першої статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Постановою Правління Національного банку від 24.07.2015 № 477, в Національному банку створено Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем (далі - Комітет), якому делеговано певні повноваження Правління. У Положенні № 477 визначено перелік повноважень, а також організаційні засади діяльності Комітету.
Разом з тим, Положенням № 477 не визначалися обов`язкові для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб норми. Зазначене положення визначає повноваження Комітету згідно з уже визначеними в нормативно- правових актах повноваженнями Національного банку, зокрема й щодо застосування Національним банком заходів впливу згідно зі статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і Положенням про застосування Національним банком заходів впливу, затвердженим постановою Правління Національного банку від 17.08.2012 № 346 (далі - Положення № 346) та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за № 1590/21902.
Відповідач вважає, що оскаржуване рішення стосовно ТОВ «ФІНАСТА» як власника істотної участі Банку, прийняте в межах і спосіб, передбачених Законом України «Про банки та банківську діяльність» та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
На підставі викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
16.11.2021 позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому не погоджується в доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, просить позовні вимоги задовольнити.
07.12.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача.
Процесуальні дії, вчинені судом. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі.
Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року прийнято до розгляду заяву ТОВ «Фінаста» про додаткові підстави позову.
Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року задоволено клопотання Національного банку України про закритий розгляд справи та судом ухвалено закрити розгляд справи.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року для розгляду справи визначено колегію у складі трьох суддів.
На виконання положень Закону України від 13.12.2022 №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399 (далі - Порядок №399), справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року справу прийнято до провадження; розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження; підготовче провадження у справі призначено в письмовому провадженні без виклику сторін; справу призначено до розгляду колегією у складі трьох суддів. 
Ухвалою суду від 09 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінаста» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення; призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без виклику сторін. Клопотання Національного банку України про закритий розгляд справи залишено без розгляду.
Ухвалою суду від 05.05.2026 витребувано від Національного банку України додаткові докази у справі.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.
16 березня 2020 року між громадянином України ОСОБА_1 (надалі - Установник управління) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінаста» (надалі – Управитель) укладено Договір управління цінними паперами №УУ-2020/03/16-1 на наступних умовах:
1.1.Управитель зобов`язується за винагороду протягом строку дії цього Договору в інтересах Установника управління (він же вигодонабувач) здійснювати управління переданими йому цінними паперами (надалі «майно» або «активи»). 
1.2 Управління майном Управитель здійсняє від свого імені, вказуючи при цьому, що він діє в якості такого управителя.
Розділом 2 Договору визначено, що управитель має право:
2.2.1. При управлінні майном в рамках цього Договору управління полягає виключно у здійсненні Управителем прав, що надаються майном. В силу цього Договору Управитель не наділяється правом здійснення у відношенні майна будь - яких угод і ні за яких обставин не має права здійснювати продаж, обмін, заставу майна або його відчуження в будь-якій іншій формі.
2.2.2. Здійснювати будь-які юридичні і фактичні дії в інтересах Установника управління, крім тих дій, здійснення яких обмежено цим Договором, зокрема, Управитель має право здійснювати всі функції акціонера щодо Емітента, включаючи право на участь у загальних зборах акціонерів Емітента, з правом голосувати на власний розсуд з усіх питань порядку денного загальних зборів акціонерів Емітента, незалежно від форми їх проведення, право внесення питань до порядку денного загальних зборів акціонерів Емітента, право висування кандидатів у колегіальні органи управління, ревізійну комісію, а також кандидата на посаду одноосібного виконавчого органу Емітента, право отримувати інформацію про діяльність Емітента, а також всі будь-які інші права, якими чинне законодавство наділяє акціонера.
16 березня 2020 року між сторонами укладено Інвестиційну декларацію до Договору №УУ-2020/03/16-1 від 16.03.2020, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінаста» (Управитель) формує структуру активів (майна) з наступних цінних паперів: акція корпоративного інвестиційного фонду проста іменна номінальною вартістю 1 000 грн у кількості 8190 штук загальною номінальною вартістю 8 190 000,00 грн.
Згідно умов даної Інвестиційної декларації та Договору про управління Управитель зобов`язується не вчиняти жодних правочинів, що можуть призвести до втрати чи обмеження права власності Установника управління на передані цінні папери. Управитель не наділяється правом здійснення у відношенні майна будь-яких угод і ні за яких обставин не має права здійснювати продаж, обмін, заставу майна або його відчуження в будь-якій іншій формі.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є також акціонером ПАТ «ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» (частка в статутному капіталі 99,9878%), якому прямо належить 50,0826% акцій Акціонерному товаристві «Міжнародний інвестиційний банк» (далі - АТ «МІБ» або Банк), що підтверджується матеріалами справи та не є спірним між сторонами.
За результатами розгляду доповідної записки Департаменту ліцензування Національного банку України від 19.04.2021 № В/27-0021/31059 «Щодо порушення ТОВ «Фінаста» та АТ «Міжнародний інвестиційний банк» законодавства України стосовно погодження набуття істотної участі у банку та розкриття інформації про структуру власності», яка була підготовлена за результатами здійснення нагляду за дотриманням власниками істотної участі у Акціонерному товаристві «Міжнародний інвестиційний банк» (далі - АТ «МІБ» або Банк) вимог банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України з питань набуття істотної участі в банку, Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем встановив факт порушення ТОВ «Фінаста» вимог статті 34 Закону України «Про банки і банківську діяльність в частині порушення порядку набуття істотної участі в Банку.
Відповідно до витягу з протоколу засідання Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 26.04.2021 №20/1233-ПК члени Комітету одноголосно дійшли до висновку щодо наявності правових підстав для застосування заходів впливу, зокрема, вирішили накласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінаста» за порушення порядку набуття істотної участі у АТ «Міжнародний інвестиційний банк» штраф у розмірі 0,2% (нуль цілих дві десятих відсотка) номінальної вартості акцій банку, які належать ПАТ «ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал», що складає 388 506 (триста вісімдесят вісім тисяч пятсот шість) гривень.
26 квітня 2021 року Комітетом з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем Національного банку України прийнято рішення №160 «Про накладення штрафу на ТОВ «Фінаста» за порушення порядку набуття істотної участі в АТ «Міжнародний інвестиційний банк».
Рішення про накладення штрафу на позивача мотивовано тим, що ТОВ «Фінаста» набуло істотну участь у Банку опосередковано шляхом здійснення контролю над ПАТ ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» (яке є власником істотної участі в Банку) в результаті отримання в управління акцій ПАТ «ЗНКІФ «ПРАЙМ ЕССЕТС КЕГПТАЛ» за відповідним договором про управління, однак всупереч вимогам законодавства не повідомило Національний банк України про намір набути істотну участь в Банку та не подало пакет документів для погодження набуття істотної участі в Банку у встановленому порядку.
В рішенні вказано: «Національний банк України за результатами здійснення нагляду за дотриманням власниками істотної участі в Банку вимог банківського законодавства та нормативно-правових актів Національного банку України з питань набуття істотної участі в банку встановив, що 16.03.2020 ТОВ «Фінаста» опосередковано набуло істотну участь в Банку, без погодження такого набуття Національним банком України.
Так, 16.03.2020 контролер Банку ОСОБА_2 , який опосередковано володіє істотною участю в розмірі 50,0826% у статутному капіталі Банку, передав належні йому 99,9878% акцій ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» (ідентифікаційний код 33549199), яке є прямим власником 50,0826% акцій в статутному капіталі Банку, в управління ТОВ «Фінаста» на підставі договору управління цінними паперами від 16.03.2020.
Таким чином, ТОВ «Фінаста», отримавши в управління акції ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал», отримало і право голосу за цими акціями (право на управління ПАТ ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал»), що з огляду на положення статті 2 Закону про банки, свідчить про набуття ТОВ «Фінаста» контролю над ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал», якому належить 50,0826% акцій Банку.
ТОВ «Фінаста» не повідомило Національний банк України про намір набути істотну участь в Банку за три місяці до набуття істотної участі в Банку та не подало пакет документів для погодження набуття істотної участі в Банку, чим порушило вимоги статті 34 Закону про банки та глав 30, 31 розділу V Положення про ліцензування.
За результатами аналізу Договору про управління та інформації, зазначеної в листі ТОВ «Фінаста», Комітет дійшов висновку про те, що, як зазначено вище, ТОВ «Фінаста» опосередковано набуло істотну участі в Банку відповідно до підпункту 2 пункту 246 глави 29 розділу V Положення про ліцензування як особа, яка здійснює контроль учасника банку, якому належить 10 і більше відсотків акцій у статутному капіталі Банку (а саме, ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал»).
З огляду зазначене, ТОВ «Фінаста» було зобов`язане до укладення Договору про управління повідомити Національний банк України про намір набути істотну участь (опосередковано) в АТ «Міжнародний інвестиційний банк» та подати відповідний пакет документів, визначених Законом про банки та Положенням про ліцензування.
З огляду на вищезазначене, керуючись статтями 73 та 74 Закону про банки, пунктами 9.1, 9.3 глави 9 розділу II Положення про застосування заходів впливу, підпунктом 9 пункту 18 розділу II Положення про Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду, (оверсайту) платіжних систем, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 24.07.2015 №477 (у редакції рішення Правління Національного банку України від 11 Жовтня 2017 року № 670-рш), Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем вирішив: накласти на ТОВ «Фінаста» за порушення порядку набуття істотної участі у Акціонерному товаристві «Міжнародний інвестиційний банк» штраф у розмірі 0,2% (нуль цілих дві десятих відсотка) номінальної вартості акцій Банку, які належать ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал» (ідентифікаційний код: 33549199), що складає 388 506 (триста вісімдесят вісім тисяч п`ятсот шість) гривень».
Листом №27-0021/37137 від 28.04.2021 «Щодо порушення порядку набуття істотної участі в банку та накладення штрафу» Національний банк України повідомив позивача про прийняте рішення від 26 квітня 2021 року №160 про накладення штрафу та запропоновано для погодження набуття ТОВ «ФІНАСТА» істотної участі в Банку подати до Національного банку України у строк до 20 червня 2021 року пакет документів, визначений законодавством України для погодження набуття істотної участі в Банку.
14.06.2021 ТОВ «ФІНАСТА» звернулось до відповідача з клопотанням, в якому просило розглянути пояснення та документи, які підтверджують обставини, викладені у клопотанні, та прийняти рішення про втрату чинності рішення від 26 квітня 2021 року №160 про накладення штрафу.
Листом «Щодо відхилення клопотання про втрату чинності рішенням» від 14.07.2021 відповідач повідомив, що 12.07.2021 клопотання розглянуто та прийнято протокольне рішення про відсутність правових підстав для його задоволення в порядку, визначеному пунктом 299-1 глави 35 розділу V Положення про ліцензування та повторно наголошено на необхідності подання ТОВ «Фінаста» до Національного банку України пакета документів для погодження набуття істотної участі в Банку у порядку, визначеному Положенням про ліцензування, у найкоротші терміни, але не пізніше 06.08.2021.
Не погоджуючись з рішенням відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується таким. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про Національний банк України» від 20 травня 1999 року № 679-XIV (далі Закон № 679-XIV) Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.
Відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України (стаття 6 Закону № 679-XIV).
До повноважень Національного банку належить, зокрема, здійснення банківського регулювання та нагляду (пункт 8 статті 7 Закону № 679-XIV ).
Статтею 55 Закону №679-XIV визначено, що головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів.
Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.
Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів. Національний банк не здійснює перевірок і ревізій фінансово-господарської діяльності осіб, зазначених у цій статті, крім випадку, передбаченого статтею 33 цього Закону.
Відповідно до статті 57 Закону № 679-XIV для здійснення своїх функцій Національний банк має право безоплатно одержувати від фінансових установ, учасників фінансових груп та юридичних осіб, які отримали ліцензію Національного банку, а також від осіб, стосовно яких Національний банк здійснює державне регулювання та нагляд відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інших законів України, інформацію про їх діяльність та пояснення стосовно отриманої інформації і проведених операцій. 
Національний банк здійснює державне регулювання діяльності банків у формах, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність», як безпосередньо, так і через створений ним орган банківського нагляду (стаття 61 Закону № 679-XIV).
Структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків визначено Законом України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року №2121-ІІІ (далі Закон №2121-ІІІ).
Статтею 66 Закону № 2121-III передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України у таких формах, зокрема, встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; нагляд за діяльністю банків; надання рекомендацій щодо діяльності банків.
Відповідно до статті 67 Закону № 2121-III метою банківського нагляду є стабільність банківської системи та захист інтересів вкладників і кредиторів банку щодо безпеки зберігання коштів клієнтів на банківських рахунках.
Наглядова діяльність Національного банку України охоплює всі банки, їх відокремлені підрозділи, афілійованих та споріднених осіб банків, банківські групи, учасників банківських груп на території України та за кордоном, установи іноземних банків в Україні, а також інших юридичних та фізичних осіб у частині дотримання вимог цього Закону щодо здійснення банківської діяльності.
Національний банк України для цілей банківського нагляду має право отримувати від державних органів та інших осіб інформацію, у тому числі конфіденційну, щодо фінансового/майнового стану засновників банку та осіб, що набувають або збільшують істотну участь у банку, їх ділової репутації, джерел походження коштів, що використовуватимуться для формування статутного капіталу банку.
При здійсненні банківського нагляду Національний банк України має право вимагати від банків та їх керівників, банківських груп, учасників банківських груп усунення порушень банківського законодавства, виконання нормативно-правових актів Національного банку України для уникнення або подолання небажаних наслідків, що можуть поставити під загрозу безпеку коштів, довірених таким банкам, або завдати шкоди належному веденню банківської діяльності. У разі якщо Національний банк України при здійсненні банківського нагляду дійшов висновку, що система управління ризиками банку є неефективною та/або неадекватною, банк зобов`язаний на вимогу Національного банку України невідкладно розробити та подати на погодження Національному банку України відповідний план заходів, спрямованих на усунення недоліків.
Згідно з частиною першої статті 73 Закону № 2121-ІІІ у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об`єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких належать, серед іншого: накладення штрафів.
Щодо встановленого відповідачем порушення.
Відповідно до статті 2 Закону № 2121-ІІІ контроль - можливість здійснювати вирішальний вплив на управління та/або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння однією особою самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння можливість здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином. 
Цією ж статтею визначено, що істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи.
З аналізу наведеної норми слідує висновок про те, що контроль і істотна участь можуть виникати не лише через право власності, а й через інші правові механізми, зокрема договори. Отже, законодавець прямо визначає, що для кваліфікації відносин як контролю або істотної участі вирішальне значення має фактична можливість впливу, а не юридична форма оформлення прав на актив.
Відповідно до частини 1, 3 статті 167 Господарського кодексу України (чинної на час виникнення спірних правовідносин і яка діяла до 27.07.2022) корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.
Отже, корпоративні права включають, зокрема, правомочності на участь особи в управлінні господарською організацією.
На час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008, який втратив чинність на підставі Закону № 2465-IX від 27.07.2022.
Відповідно до статті 1 Закону № 514-VI цей Закон визначав порядок створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, їх правовий статус, права та обов`язки акціонерів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 25 Закону № 514-VI кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: 1) участь в управлінні акціонерним товариством.
Згідно статті 33 Закону № 514-VI загальні збори акціонерного товариства є вищим органом акціонерного товариства.
Статтем 34 цього Закону визначено, що загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що віднесені до виключної компетенції наглядової ради законом або статутом. Статутом приватного акціонерного товариства (крім товариств, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій належать державі, а також акціонерних товариств, 50 і більше відсотків акцій яких знаходяться у статутних капіталах господарських товариств, частка держави в яких становить 100 відсотків) може передбачатися, що загальні збори можуть вирішувати будь-які питання, у тому числі ті, що належать до виключної компетенції наглядової ради. Якщо кількість акціонерів приватного акціонерного товариства перевищує 100, рішення про включення до статуту такого приватного акціонерного товариства відповідного положення має бути прийнято більш як 95 відсотками голосів акціонерів від їх загальної кількості. 
Статтею 42 Закону №514-VI визначений порядок прийняття рішень загальними зборами.
Відповідно до частини 1, 2 № статті 42 Закону №514-VI одна голосуюча акція надає акціонеру один голос для вирішення кожного з питань, винесених на голосування на загальних зборах акціонерного товариства, крім проведення кумулятивного голосування.
Право голосу на загальних зборах акціонерного товариства мають акціонери - власники простих акцій товариства, а у випадках, передбачених статтею 26 цього Закону, - також акціонери - власники привілейованих акцій товариства, які володіють акціями на дату складення переліку акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах.
Акціонер не може бути позбавлений права голосу, крім випадків, встановлених законом.
Рішення загальних зборів акціонерного товариства з питання, винесеного на голосування, приймається простою більшістю голосів акціонерів, які зареєструвалися для участі у загальних зборах та є власниками голосуючих з цього питання акцій, крім випадків, встановлених цим Законом. 
З наведених норм Закону №514-VI слідує висновок, що право на участь в управлінні господарською організацією реалізується через участь у загальних зборах акціонерів, які є вищим органом товариства, та голосування з питань порядку денного, що забезпечує формування волі юридичної особи. 
Таким чином, у редакції законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, право голосу за акціями по суті є реалізацією корпоративних прав, що забезпечує можливість визначати рішення органів управління юридичної особи, у тому числі її вищого органу - загальних зборів акціонерів. 
Згідно з п.2.2.2 розділу 2 Договору управління цінними паперами №УУ-2020/03/16-1 від 16.03.2020 Управитель має право: здійснювати будь-які юридичні і фактичні дії в інтересах Установника управління, крім тих дій, здійснення яких обмежено цим Договором, зокрема, Управитель має право здійснювати всі функції акціонера щодо Емітента, включаючи право на участь у загальних зборах акціонерів Емітента, з правом голосувати на власний розсуд з усіх питань порядку денного загальних зборів акціонерів Емітента, незалежно від форми їх проведення, право внесення питань до порядку денного загальних зборів акціонерів Емітента, право висування кандидатів у колегіальні органи управління, ревізійну комісію, а також кандидата на посаду одноосібного виконавчого органу Емітента, право отримувати інформацію про діяльність Емітента, а також всі будь-які інші права, якими чинне законодавство наділяє акціонера.
Аналізуючи умови договору управління в їх сукупності, колегія суддів вважає, що ТОВ «Фінаста» отримало повноваження, які за своїм змістом тотожні правам власника акцій у частині реалізації корпоративних прав, зокрема право голосу на власний розсуд. Наявність у Управителя права голосувати на власний розсуд свідчить про відсутність обмежень у прийнятті рішень та забезпечує можливість самостійного визначення результатів голосування, що, у свою чергу, означає можливість здійснення впливу на діяльність юридичної особи, тобто контроль у розумінні статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність».
Постановою Правління Національного банку від 22.12.2018 №149 затверджено Положення про ліцензування банків (далі Положення №149).
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу І Положення №149 це Положення розроблене відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про акціонерні товариства», «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та інших законів України з метою визначення, серед іншого: 4) порядку погодження набуття та збільшення істотної участі в банках.
Відповідно до підпункту 2 пункту 246 глави 29 розділу V Положення №149 (у редакції, чинній на момент прийняття рішення) опосередковане володіння істотною участю в банку настає, якщо:
1) особа володіє участю в банку через юридичних осіб і розмір участі такої особи в банку розрахований згідно з пунктом 249 глави 29 розділу V цього Положення, становить 10 і більше відсотків;
2) особа прямо або через юридичних осіб здійснює контроль одного або кількох учасників банку, яким належить 10 і більше відсотків акцій у статутному капіталі банку;
3) особа має право голосу за акціями, що становлять 10 і більше відсотків статутного капіталу банку, на загальних зборах учасників банку згідно з довіреністю/довіреностями від одного або кількох учасників банку, якщо така довіреність/довіреності передбачає/передбачають:
право участі та голосування на всіх загальних зборах учасників банку, що можуть бути скликані та проведені протягом періоду від одного року з дати видачі;
надання особі як повіреному права голосу з усіх питань, що можуть бути внесені на розгляд загальних зборів учасників банку, та відсутність інструкцій з голосування щодо них;
4) особа отримала в управління 10 і більше відсотків акцій у статутному капіталі банку та/або акції/частку в статутному капіталі будь-якої юридичної особи в ланцюгу володіння корпоративними правами в банку, що призвело до набуття нею значного або вирішального впливу на управління чи діяльність банку, за умови, якщо правочин про передавання акцій/частки в статутному капіталі в управління надає особі як управителю повноваження вчиняти юридично значимі дії щодо акцій банку та/або акцій/частки в статутному капіталі іншої юридичної особи, переданих їй в управління, на власний розсуд;
5) особа має незалежну від формального володіння можливість значного/вирішального впливу на управління чи діяльність банку.
З урахуванням того, що ПАТ «ЗНКІФ «ПРАЙМ ЕССЕТС КЕПІТАЛ» є власником 50,0826% акцій АТ «МІБ», суд погоджується з висновками відповідача, що контроль ТОВ «Фінаста» над цією юридичною особою означає здійснення контролю над учасником банку, який володіє істотною участю.
Оцінюючи доводи позивача про те, що договір управління не передбачає переходу права власності на акції, колегія суддів зазначає, що такі доводи не спростовують факту набуття контролю, оскільки відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» контроль може виникати незалежно від права власності.
Доводи позивача щодо обмеженості повноважень Управителя суд відхиляє, оскільки надані матеріали справи не підтверджують наявність обмежень у частині реалізації права голосу, натомість прямо передбачають можливість голосування на власний розсуд, що свідчить про самостійність управителя у прийнятті рішень.
Посилання позивача на те, що Управитель діє в інтересах Установника управління, суд вважає нерелевантними для визначення наявності контролю, оскільки закон пов`язує контроль саме з можливістю впливу, а не з економічними інтересами чи внутрішніми зобов`язаннями між сторонами договору.
Відповідно до частини 1, 2, 3 статті 34 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) юридична або фізична особа, яка має намір набути істотної участі у банку або збільшити її таким чином, що така особа буде прямо та/або опосередковано, самостійно чи спільно з іншими особами володіти 10, 25, 50 та 75 і більше відсотками статутного капіталу банку чи правом голосу акцій (паїв) у статутному капіталі банку та/або незалежно від формального володіння справляти значний вплив на управління або діяльність банку, зобов`язана повідомити про свої наміри цей банк і Національний банк України за три місяці до набуття істотної участі або її збільшення (крім стратегічних інвесторів, які подають заявку на участь у конкурсі відповідно до Закону України «Про особливості продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків, у капіталізації яких взяла участь держава»).
Особи, зазначені в частині першій цієї статті, зобов`язані надати Національному банку України разом з повідомленням повний пакет документів, визначених цим Законом і нормативно-правовими актами Національного банку України.
Частиною 16 цієї ж статті визначено, що набуття або збільшення істотної участі в банку без погодження Національного банку України не допускається, крім визначених нормативно-правовими актами Національного банку України випадків, у яких допускається погодження фактично набутої або збільшеної істотної участі у банку після її фактичного набуття або збільшення. У визначених Національним банком України випадках особа зобов`язана звернутися до Національного банку України за погодженням набутої або збільшеної істотної участі у банку після її фактичного набуття або збільшення у строки та порядку, встановлені Національним банком України. Для погодження набутої або збільшеної істотної участі у банку після її фактичного набуття або збільшення особа подає до Національного банку України документи, визначені цією статтею для осіб, які мають намір набути або збільшити істотну участь у банку. Національний банк України до прийняття рішення у визначеному ним порядку має право тимчасово заборонити такій особі використання права голосу щодо відповідних акцій банку. Національний банк України має право відмовити особі у погодженні набутої або збільшеної істотної участі у банку після її фактичного набуття або збільшення з підстав, визначених у частині п`ятнадцятій цієї статті.
У сукупності досліджених доказів та норм права суд доходить висновку, що ТОВ «Фінаста» внаслідок укладення договору управління цінними паперами фактично набуло можливість здійснювати вирішальний вплив на діяльність ПАТ «ЗНКІФ «ПРАЙМ ЕССЕТС КЕПІТАЛ», що у свою чергу призвело до опосередкованого набуття істотної участі в АТ «МІБ» без попереднього погодження з Національним банком України.
Судом встановлено, що ТОВ «Фінаста» не повідомило Національний банк України про намір набути істотну участь та не подало відповідний пакет документів до укладення договору управління та фактичного набуття повноважень, які свідчать про контроль. Отже, позивачем порушено вимоги статті 34 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 72 Закону «Про банки і банківську діяльність» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Національний банк має право здійснювати перевірку осіб, які охоплюються наглядовою діяльністю Національного банку, з метою дотримання законодавства щодо банківської діяльності. До осіб, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку, належать, зокрема власники істотної участі у банку та учасники банківських груп.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 73 Закону №2121-ІІІ у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, здійснення ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об`єднаннями, або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, порушення встановлених законодавством вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки) Національний банк України має право застосувати заходи впливу, адекватні вчиненому порушенню або рівню такої загрози, до яких належать: 9) накладення штрафів на: особу, яка набула або збільшила істотну участь у банку з порушенням вимог статті 34 цього Закону щодо порядку набуття або збільшення істотної участі у банку в розмірі до 10 відсотків: номінальної вартості придбаних акцій (паїв) банку, якщо особа набула або збільшила пряму істотну участь у банку.
Відповідно до частини 2 статті 73 Закону №2121-ІІІ штраф за порушення порядку набуття або збільшення істотної участі у банку накладається на особу, яка набула або збільшила істотну участь у банку, або на будь-яку з осіб у структурі власності банку, через яку така особа набула або збільшила істотну участь у банку .
Частиною 3 статті 73 Закону №2121-ІІІ встановлено, що прийняття рішення щодо застосування конкретного заходу впливу із переліку заходів впливу, визначених частиною першою цієї статті, є виключною компетенцією Національного банку України, визначеною законом.
10 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2015 року № 541-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розбудови інституційної спроможності Національного банку України» (далі – Закон № 541-VIII).
Законом №541-VIII, серед іншого, надано право Правлінню Національного банку України утворити Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем.
Згідно з частиною 4 статті 17 Закону України «Про Національний банк України» Правління Національного банку має право утворити Комітет та делегувати йому повноваження щодо здійснення банківського регулювання та нагляду, у тому числі застосування до банків та інших осіб, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку, заходів впливу (санкцій), передбачених законами України, крім заходів, передбачених пунктами 11 і 12 частини першої статті 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність»».
Постановою Правління Національного банку України від 24.07.2015 № 477 «Про утворення та делегування повноважень Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків, оверсайта платіжної інфраструктури тавнесення змін до деяких розпорядчих документів Національного банку України» (далі – Положення № 477) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Правлінням Національного банку делеговано Комітету повноваження, визначені Положенням № 477. 
Відповідно до пункту 2 Положення № 477 Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем (далі – Комітет) є спеціально створеним колегіальним органом, якому Правління Національного банку делегувало окремі повноваження щодо здійснення банківського регулювання і нагляду, валютного нагляду, державного регулювання і нагляду у сфері фінансового моніторингу, нагляду (оверсайта) платіжних систем.
Згідно з пунктом 18 Розділу ІІ «Повноваження Комітету» Положення № 477 Комітет приймає рішення про застосування/незастосування до банків, філій іноземних банків та інших осіб, які можуть бути об`єктом перевірки Національного банку, таких заходів впливу: 9) накладення штрафу на банк, філію іноземного банку, власника істотної участі в банку, відповідальну особу банківської групи, інших учасників банківських груп з установленням строку, протягом якого має бути сплачена нарахована сума штрафу. 
Таким чином, повноваження Комітету щодо прийняття рішення про накладення штрафу передбачені Законом №2121-ІІІ та Положенням № 477, що свідчить про те, що оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень та у спосіб, визначений законом.
Водночас, суд не бере до уваги посилання позивача на нечинність застосованого відповідачем під час прийняття оскаржуваних рішень Положення № 477, оскільки останнє офіційно не опубліковано, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. 
Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. 
Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційнорозпорядчого характеру або індивідуальної дії, які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком. 
Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. 
Нормативно-правові акти Національного банку (крім нормативно-правових актів, які містять інформацію з обмеженим доступом) набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо більш пізній строк набрання чинності не передбачений у такому акті. Офіційним опублікуванням нормативноправового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань – «Офіційному віснику України», газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» або перше розміщення на сторінці Офіційного інтернет-представництва Національного банку України.
Підпунктами 6, 12 пункту 3 розділу І Положення про видання нормативноправових актів та розпорядчих актів організаційно-розпорядчого характеру Національного банку України, затвердженого рішенням Правління Національного банку України від 21.10.2020 № 654-рш (далі – Положення № 654-рш) передбачено, що нормативно-правовий акт Національного банку – офіційний документ, який видається Правлінням Національного банку в межах своїх повноважень у визначених законодавством України формі та порядку, що встановлює норми права, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, об`єктів нагляду та регулювання, і розрахований на неодноразове застосування; розпорядчий акт організаційно-розпорядчого характеру Національного банку – документ, який приймається Правлінням Національного банку в межах своїх повноважень у формі рішення, який розрахований на неодноразове застосування та встановлює норми/вимоги, обов`язкові для виконання працівниками та структурними підрозділами Національного банку, або встановлює норми/вимоги, що поширюються на об`єкт нагляду та регулювання та спрямовані на забезпечення виконання вимог законів України/нормативноправових актів Національного банку, або містить положення інформаційного, роз`яснювального, методичного характеру щодо окремих напрямів діяльності Національного банку або об`єкта нагляду та регулювання.
Згідно з пунктом 87 розділу VІІІ Положення № 654-рш нормативно-правовий акт (крім акта, що містить інформацію з обмеженим доступом) після його прийняття оприлюднюється шляхом офіційного опублікування. Офіційним опублікуванням нормативно-правового акта Національного банку вважається перше опублікування його повного тексту в одному з періодичних друкованих видань – «Офіційному віснику України», «Урядовий кур`єр», «Голос України» або перше розміщення на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку. Вимога щодо офіційного опублікування не застосовується до розпорядчих актів Національного банку.
Разом з тим, Положенням № 477 не визначалися обов`язкові для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб норми. Зазначене положення визначає повноваження Комітету згідно з уже визначеними в нормативноправових актах повноваженнями Національного банку, зокрема й щодо застосування Національним банком заходів впливу згідно з статтею 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і Положенням про застосування Національним банком заходів впливу, затвердженим постановою Правління Національного банку від 17.08.2012 № 346 (далі – Положення № 346). 
Таким чином, Положення № 477 є розпорядчим актом Національного банку з питань організаційно-розпорядчого характеру об`єкта нагляду та регулювання. 
Відповідно до пункту 7 Постанови № 477, остання набирає чинності з дня її підписання, отже Постанова № 477 набрала чинності 24.07.2015.
Крім того, згідно з абзацом 9 статті 56 Закону «Про Національний банк України» акти Національного банку можуть бути оскаржені відповідно до законодавства України.
Разом з тим, доказів скасування Постанови № 477, зокрема, в судовому порядку, або втратою чинності цієї Постанови на час прийняття оскаржуваного рішення позивачем суду не надано, в той час, як оскарження Постанови № 477 не є предметом спору.
Також не заслуговують на увагу доводи позивача щодо необізнаності про активи ПАТ ЗНКІФ «Прайм Ессетс Кепітал», в тому числі, і про акції АТ «МІБ» з огляду на те, що ТОВ «Фінаста» відповідно до Договору про управління наділялося правами акціонера та позивач мав можливість отримати інформацію про активи КІФ, в тому числі, і про акції АТ «МІБ».
Посилання позивача на те, що позивач безпосередньо не був уповноважений на збирання інформації про ОСОБА_2 судом відхиляються, оскільки у даному випадку встановити факт набуття ТОВ «Фінаста» істотної участі в Банку необхідним є отримання інформації щодо КІФ та його активів, а не стосовно ОСОБА_2 .
На підставі викладеного в сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено належних та достатніх обґрунтувань і доводів, не надано достатньо доказів щодо протиправності рішення № 160 від 26 квітня 2021 року про накладення штрафу на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінаста», а відповідачем, у свою чергу, доведено правомірність його прийняття.
Відповідно до частин першої-другої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина третя статті 242 КАС України).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Решті доводів сторін суд не надає оцінку, оскільки вони не впливають на висновки суду та результат розгляду справи.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінаста» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення №160 від 26 квітня 2021 року про накладення штрафу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О.В. Захарова	
Суддя Суддя	 	І.О. Свергун   І.В. Тихонов