ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Львів	Справа № 460/10334/25 пров. № А/857/34772/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І. І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Комшелюк Т.О.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в м. Рівне 31 липня 2025 року у справі № 460/10334/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16.06.2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – Управління, відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо своєчасної виплати ОСОБА_1 заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.12.2019 року по 31.08.2024 року у сумі 464 403,58 грн; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсійних виплат за період з 01.12.2019 року по 31.08.2024 року у сумі 464 403,58 грн. (чотириста шістдесят чотири тисячі чотириста три грн. 58 коп.).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вчинило конкретні та можливі заходи, спрямовані на виконання рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №460/14623/21, від 28.09.2023 в справі №460/16618/23, від 12.09.2023 у справі №460/9919/23, від 02.11.2024 у справі №460/6261/24, тому суд вважав, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року та позов задовольнити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відсутність законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що його право на мирне володіння своїм майном було порушено, не встановлено правових підстав для невиплати заборгованості по пенсійним виплатам. Доводи відповідача про здійснення виплат в межах бюджетних асигнувань не можуть бути прийняті, оскільки гарантовані законом виплати, пільги, тощо не можуть бути поставлені в залежність від видатків бюджету. В вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційне право на соціальний захист. При цьому зазначає, що саме задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на його користь нарахованої, але не виплаченої суми заборгованості по пенсії, є ефективним способом захисту.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2021, яке набрало законної сили, в адміністративній справі №460/14623/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті з 01.12.2019 основного розміру пенсії на підставі довідки від 26.07.2021 № 1289, виданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Рівненській області». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, положень постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 №988, із обов`язковим врахуванням розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останньою штатною посадою з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Рівненській області» про розмір грошового забезпечення від 26.07.2021 № 1289, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання вказаного рішення позивачу нараховано кошти у сумі 260 522,62 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28.09.2023, яке набрало законної сили, в адміністративній справі №460/16618/23 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо обмеження з 01 березня 2022 року розміру підвищення пенсії ОСОБА_1 , визначеного постановою Кабінету Міністрів України №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у України в Рівненській області здійснити з 01 березня 2022 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з підвищенням, установленим постановою Кабінету Міністрів України №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», без обмеження максимальним розміром.
На виконання вказаного рішення позивачу нараховано кошти у сумі 1 483,59 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.09.2023, яке набрало законної сили, в адміністративній справі №460/9919/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо нездійснення ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати в сумі 2000 грн відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячної доплати в сумі 2000 грн відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» з 01.07.2021 з урахуванням проведених виплат.
На виконання вказаного рішення позивачу нараховано кошти у сумі 174 739,11 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02.07.2024, яке набрало законної сили, в адміністративній справі №460/6261/24 позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 при перерахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 16.02.2022 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році та постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» максимальним розміром. Зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 118 від 16.02.2022 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році, починаючи з 01.03.2022 та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» починаючи з 01.03.2023, виходячи з основного розміру призначеної пенсії - 88% сум грошового забезпечення, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням вже виплачених коштів.
На виконання вказаного рішення позивачу нараховано кошти у сумі 27 658,26 грн.
Позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату коштів, нарахованих на виконання вищезазначених рішень суду.
Листом відповідач зазначив, що виплати доплати пенсії за період з 01.12.2019 по 31.08.2024, нарахованої на виконання вищезазначених рішень буде здійснено за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
За змістом ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.
Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно зі ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За змістом ч.2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
При цьому, ч.1 ст.372 КАС України передбачає, що у разі необхідності спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні. Так само на відповідних суб`єктів владних повноважень можуть бути покладені обов`язки щодо забезпечення виконання рішення.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом щодо стягнення на його користь з відповідача, заборгованості з виплати пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.08.2024 року в сумі 464 403,58 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 по справі №460/14623/21, від 28.09.2023 по справі №460/16618/23, від 12.09.2023 по справі №460/9919/23, від 02.07.2024 по справі №460/6261/24 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснено перерахунок пенсії. Внаслідок чого, у Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області перед позивачем виникла заборгованість по виплаті пенсії в сумі 464 403,58 грн. 
Зі змісту листів ГУ ПФУ в Рівненській області, які містяться у матеріалах справи, убачається, що виплата перерахованого розміру пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.08.2024 року на виконання судових рішень буде здійснена в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.
Отже, заборгованість, яку просить стягнути позивач з відповідача у розмірі 464403,58 грн за період з 01.12.2019 року по 31.08.2024 року, утворилася внаслідок проведеного на виконання рішення судів перерахунку пенсії.
Таким чином, колегія суддів вважає, що стягнення вищевказаної заборгованості з відповідача фактично є вимогою про спосіб виконання судових рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 по справі №460/14623/21, від 28.09.2023 по справі №460/16618/23, від 12.09.2023 по справі №460/9919/23, від 02.07.2024 по справі №460/6261/24 в частині виплати утвореної заборгованості та не складає новий предмет спору.
При цьому, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративній справі, урегульовано розділом ІV Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах КАС України, яким не передбачено можливості вирішення в порядку позовного провадження вимог особи-позивача, що випливають з обставин невиконання або неналежного виконання судового рішення відповідачем.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Колегія суддів зазначає, що у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Крім того, при розгляді позовних вимог щодо невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що стягнення з відповідача заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.12.2019 року по 31.08.2024 року у сумі 464 403,58 грн є фактично вимогою про спосіб виконання судових рішень Рівненського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 у справі №460/14623/21, від 28.09.2023 в справі №460/16618/23, від 12.09.2023 у справі №460/9919/23, від 02.11.2024 у справі №460/6261/24 в частині виплати утвореної заборгованості, яка не може бути предметом позовних вимог в іншій справі, а суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, а тому у задоволенні таких позовних вимог необхідно відмовити з вищевикладених підстав.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави відмови задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення. 
Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі № 460/10334/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний