ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1052/26	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу
за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА" (50026, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Ангарська, будинок 3-А; ідентифікаційний код 38888898) 
про стягнення неустойки за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд №138/4Д від 21.03.2025 у загальному розмірі 648 015,30 грн 

ВСТАНОВИВ:
І. СУТЬ СПОРУ
1.Стислий виклад позиції позивача
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано належним чином, у погоджені строки та порядок роботи за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд №138/4Д від 21.03.2025, укладеним між позивачем - Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА", як підрядником.
Позивач зазначає, що відповідно до пункту 3.1 договору строки виконання робіт за договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) та встановлюються до 30 червня 2025 включно.
Позивач звертає увагу, що відповідно до пункту 3.4 договору після закінчення виконання робіт підрядник письмово повідомляє про це замовника. Датою закінчення робіт за договором вважається дата підписання Акту готовності Об`єкту до експлуатації, складеного уповноваженими представниками замовника разом з представниками підрядника.
Також позивач вказує, що Актом готовності Об`єкту до експлуатації від 01.12.2025 визначено, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 191» виконано в повному обсязі та закінчено 11.11.2025, фактична вартість основних фондів (виконаних робіт) склала 3 117 867,18 грн.
За твердженням позивача, зобов`язання за договором виконано позивачем належним чином та в повному обсязі, а відповідачем допущено порушення вимог пункту 3.1. договору в частині дотримання строків завершення будівельних робіт - станом на 30 червня 2025 будівельні роботи по об`єкту завершено не було.
За порушення відповідачем умов договору, позивачем нараховано пеню за порушення строків завершення будівництва за загальний період з 01.07.2025 по 10.11.2025 у розмірі 424 561,75 грн, а також штраф за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів у розмірі 223 453,55 грн, вказане і стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до суду.

2. Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідачем подано відзив на позовну заяву (вх. суду №15683/26 від 02.04.2026), у якому відповідач просить, зокрема: - у задоволенні позову відмовити повністю; - у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову - зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій і пені до мінімально необхідного рівня (на 99%), який не порушуватиме баланс інтересів сторін та відповідатиме компенсаційній, а не каральній природі неустойки.
Також відповідач зазначає, що загальний обсяг робіт, що мали бути виконані відповідачем, значно перевищений, ніж визначений у даному позові. За наполяганням позивача було укладено не один договір на весь обсяг робіт, а 53 договори щодо будівництва фортифікаційних споруд, при цьому предметом цих договорів в сукупності є будівництво захисних споруд безперервною довжиною приблизно 11 км. Фактично позивач замовив весь обсяг будівництва із застосуванням методу штучного дроблення шляхом укладення численної кількості договорів на один єдиний та нерозривний великий обсяг робіт. Тобто, предметом договорів є не окремі споруди, а єдиний захисний комплекс споруд у взаємній узгодженості між собою. Всі договори пов`язані між собою, і кожен з цих договорів неможливо розглядати у відриві від інших. Крім того за обставинами, які склалися, спірне будівництво мало здійснюватися безпосередньо в зоні лінії бойового зіткнення кордон Донецької та Дніпропетровської областей біля селища Межова.
Відповідач звертає увагу, що сторони вільно та обопільно узгодили певний порядок дій й алгоритмів, обов`язкових для дотримання під час виконання договору підряду на будівництво фортифікаційних споруд. Зокрема, взаємним волевиявленням погодили виконання вимог «Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві», вимог ДБН.А.3.1 -5 -2016, вимог безпеки, як виробничої, так і охорони праці, та безпеки життя і здоров`я, через наявні загрози під час сигналів повітряних тривог.
Також відповідач зазначає, що Рівненською торгово-промисловою палатою був виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» висновок від 07.10.2025 №56.01/434 про істотну зміну обставин. Відповідно до змісту цього висновку, ТПП підтверджено факт настання істотної зміни обставин за договорами підряду, укладеними між ТОВ «Строй ЮА» та ВЧ НОМЕР_1 .
Крім того, відповідач наголошує на непропорційності заявленої до стягнення санкції у вигляді пені та штрафу в розмірі 7% від вартості робіт реальним наслідкам спору та обставинам їх виконання. З урахуванням характеру договору (будівництво фортифікаційних споруд в зоні бойових дій), сумлінної поведінки підрядника, відсутності його вини в затримках та істотного прострочення зустрічних обов`язків з боку замовника, стягнення такої санкції фактично перетворює неустойку з компенсаційного інструменту на каральний захід, спрямований на необґрунтоване збагачення кредитора.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання.
04.03.2026 до господарського суду надійшов позов Військової частини НОМЕР_1 (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА" (далі - відповідач) про стягнення неустойки за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд №138/4Д від 21.03.2025 у загальному розмірі 648 015,30 грн, відповідно до якого позивач просить суд:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА" на користь Військової частини НОМЕР_1 неустойку за Договором підряду від 21.03.2025 №138/4Д на загальну суму 648 015,3 грн, у тому числі пеню за порушення строків завершення будівництва у сумі 424 561,75 грн, штраф у розмірі 7% за прострочення завершення будівництва понад тридцять днів - 223 453,55 грн;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА" на користь Військової частини НОМЕР_1 - 7 776,18 грн на відшкодування сплаченого судового збору.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2026 справу №904/1052/26 передано на розгляд судді Івановій Т.В.
Ухвалою господарського суду від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено визнати справу малозначною та здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
02.04.2026 до господарського суду від представника відповідача через систему “Електронний суд” надійшов відзив (вх. суду №15683/26 від 02.04.2026) на позовну заяву, у якому представник відповідача просить: у задоволенні позову відмовити повністю; у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову - зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій і пені до мінімально необхідного рівня (на 99%), який не порушуватиме баланс інтересів сторін та відповідатиме компенсаційній, а не каральній природі неустойки.
Суд зауважує, що ухвалою господарського суду від 09.03.2026 було, зокрема, запропоновано відповідачу протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відповідно до вимог статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву, а його копію з додатками надіслати усім учасникам справи.
З долученої судом до матеріалів справи довідки про доставку електронного листа убачається, що ухвала суду від 09.03.2026 доставлена до електронного кабінету відповідача 10.03.2026 о 20:14 год. 
Частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Враховуючи викладене, останнім днем строку на подання відзиву на позовну заяву є 26.03.2026 (11.03.2026 + 15 днів). Отже, відзив на позовну заяву представником відповідача подано з порушення встановленого процесуального строку.
Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (частина 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України). 
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд звертає увагу, що відповідачем попри порушення встановленого процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву, не подана заява про поновлення процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву.
Разом з тим, під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе прийняти поданий представником відповідача відзив на позовну заяву, оскільки він містить докази, що мають суттєве значення для розгляду справи. 
07.04.2026 до господарського суду від представника позивача через систему “Електронний суд” надійшла відповідь на відзив (вх. суду №16334/26 від 07.04.2026), у якій представник позивача зазначає, що вважає доводи відповідача необґрунтованими та не підтвердженими матеріалами справи та зазначає, що відповідачем пропущено строк для подання відзиву на позовну заяву. 
07.04.2026 до господарського суду від представника позивача через систему “Електронний суд” надійшла заява (вх. суду №16475/26 від 07.04.2026), якою представник позивача просить долучити до матеріалів справи копію наказу Державної спеціальної служби транспорту від 31.01.2025 №37 “Про здійснення закупівель, товарів, робіт і послуг на період дії правового режиму воєнного стану”.
07.04.2026 до господарського суду від представника позивача через систему “Електронний суд” надійшли додаткові пояснення у справі (вх. суду №16590/26 від 07.04.2026).
28.05.2026 до господарського суду від представника відповідача через систему “Електронний суд” надійшло клопотання (вх. суду №26092/26 від 28.05.2026) про долучення доказів, у якому представник відповідача просить: - поновити строк для подання доказів по справі, а саме: відповідь Адміністрації ДССТ №518/5704 від 20.05.2026 року на адвокатський запит; - долучити до матеріалів судової справи лист відповідь Адміністрації ДССТ №518/5704 від 20.05.2026 року на адвокатський запит з додатком та інші документи, які підтверджують факт направлення запиту та отримання відповіді. 
Суд зауважує, що частинами 1-2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Отже, строк для подання доказів, встановлений нормами процесуального закону є таким, що порушений відповідачем. 
Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (частина 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України). 
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. 
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе поновити відповідачу строк для подання доказів по справі. 
Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи.
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського
суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить стаття 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
У зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України від 12 січня 2026 року
№40/2026, затвердженим Законом України від 14.01.2026 №4757-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 03 лютого 2026 року строком на 90 діб.
Справа №904/1052/26 розглядається судом в період оголошеного на всій території України воєнного стану через військову агресію російської федерації проти України.
Відтак, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, судом здійснено розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, застосувавши статті 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 3 Конституції України та статті 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, враховуючи обставини справи та введення воєнного стану в Україні, суд застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем не виконано належним чином, у погоджені строки та порядку, роботи за договором підряду на будівництво фортифікаційних споруд №138/4Д від 21.03.2025, укладеним між позивачем - Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА", як підрядником.
У зв`язку із цим позивачем нараховано пеню за порушення строків завершення будівництва за загальний період з 01.07.2025 по 10.11.2025 у розмірі 424 561,75 грн, а також штраф за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів у розмірі 223 453,55 грн, відповідач проти вказаного заперечує, що і стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до суду.
Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:
(1) Факт укладення між сторонами договору та його умови, у тому числі щодо строку його дії.
(2) Факт виконання зобов`язань за договором позивачем та порушення відповідачем строків виконання робіт за договором.
(3) Правомірність нарахування позивачем штрафних санкцій за договором.

1. Укладення між сторонами договору та його умови, у тому числі щодо строку його дії.
Як убачається з матеріалів справи, між позивачем - Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА", як підрядником, укладено договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд №138/4Д від 21.03.2025 (надалі - договір, а.с. 46-107).
Відповідно до пункту 1.1 договору в порядку, строки та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №191» (надалі - об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість. Код ДК 021:2015:45220000-5 Інженерні та будівельні роботи.
Пунктом 1.4 договору сторони погодили, що роботи виконуються за етапами:
І етап - проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проектної документації стадії “Робочий проєкт” (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача замовнику відповідно до календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною договору;
ІІ етап - будівельні роботи відповідно до календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
Пунктом 2.1 договору визначено, що вартість робіт по договору визначена за договірною ціною (додаток №1 до договору) і складає 3 192 934,80 грн, у тому числі ПДВ 532 155,80 грн та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта.
Строки виконання робіт за цим договором визначені календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) та встановлюються до “30” червня 2025 року включно. Підрядник розпочинає виконання робіт згідно з календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів після підписання договору підряду (пункти 3.1, 3.2 договору).
Підпунктом 4.1.1 пункту 4.1 договору визначено права замовника, зокрема, відповідно до статей 235, 236, 237 Господарського кодексу України, у разі порушення підрядником господарських зобов`язань за договором застосувати в односторонньому порядку оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу з метою припинення або попередження повторення порушень, а саме: достроково розірвати договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши підрядника (цінний лист із описом вкладення), у разі настання однієї з таких обставин:
а) підрядник не розпочав будівництво (реконструкцію) об`єкта протягом 10 календарних днів з дати підписання договору підряду. У такому випадку підтвердженням прострочення є акт огляду будівельного майданчика, складений уповноваженими представниками замовника разом із представниками підрядника;
б) підрядник більше ніж на 5 днів порушив строк виконання основних робіт, визначених у графіку виконання робіт, що підтверджується актом огляду будівельного майданчика, складеним уповноваженими представниками замовника разом із представниками підрядника;
в) підрядник порушив будівельні норми/правила або стандарти чи вимоги проектно-кошторисної документації під час будівництва об`єкта та не усунув їх протягом узгоджених замовником та підрядником строків. Днем виявлення порушень вважається дата складання представниками замовника акта виявлених порушень, який складається разом із представниками підрядника;
г) систематичне порушення підрядником умов даного договору.
Договір вважається розірваним через 5 календарних днів з дати отримання підрядником письмового повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, який направляється замовником на адресу підрядника.
Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 договору визначено, що замовник зобов`язаний затвердити проектну документацію, надати підряднику об`єкт (фронт робіт).
Відповідно до пункту 8.1 договору замовник за актом приймання-передачі об`єкта передає підряднику на період виконання робіт та до їх завершення об`єкт (будівельний майданчик/фронт робіт).
Згідно з пунктом 8.2 договору підрядник самостійно організовує всю роботу з виконання цього договору відповідно до календарного графіка виконання робіт (додаток 4) та з дотриманням вимог ДБН А.3.1-5-2016 "Організація будівельного виробництва", інших нормативних документів, які регулюють виконання будівельних робіт.
Підрядник щомісячно до 10 числа наступного місяця зобов`язаний інформувати замовника, зокрема, про хід виконання робіт, у тому числі про відхилення від графіка їх виконання (причини, заходи щодо усунення відхилення тощо) (пункт 8.4 договору).
Пунктом 10.1 договору визначено, що приймання та передача виконаних робіт здійснюється сторонами поступово у міру завершення виконання видів робіт, їх частин, окремих конструктивних елементів тощо, шляхом підписання сторонами акта приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою №КБ-3.
Акт приймання виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в, акт здачі-приймання виконаних проектних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт за формою №КБ-3 за виконані будівельні роботи оформлюються належним чином підрядником у двох примірниках і надаються для підписання замовнику (пункт 10.2 договору).
Пунктом 10.4 договору визначено, що прийняття виконаних робіт здійснюється замовником за умови належного виконання робіт та надання підрядником документів, що підтверджують якість матеріальних ресурсів, використаних під час виконання робіт (якщо наявність сертифікатів, протоколів, паспортів якості, тощо, є обов`язковим згідно з чинним законодавством та іншої документації щодо таких матеріалів.
Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), але не пізніше ніж до 31.12.2025. У частині оплати - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 17.2 договору).
Згідно з пунктом 18.6 договір припиняється в односторонньому порядку за ініціативою замовника у випадках, що передбачені умовами договору. Підрядник бере на себе ризик неодержання повідомлення замовника про розірвання, припинення договору, якщо повідомлення відправлено підряднику замовником цінним листом з описом вкладення через засоби поштового зв`язку України за фактичною адресою, зазначеною в договорі.
В подальшому сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 14.04.2025 (а.с. 58-107) до договору, якою, зокрема, сторони дійшли згоди викласти пункт 2.1 договору у наступній редакції: Вартість робіт по договору визначена за договірною ціною (додаток №1 до додаткової угоди №1 від 14.04.2025), складеною на підставі локальних кошторисів до неї (додаток №5/1-5/6 до додаткової угоди №1 від 14.04.2025) і складає 3 192 193,57 грн, у тому числі ПДВ 532 032,26 грн, та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта.
Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині або розірвання.
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Отже, договір був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

2.  Щодо виконання зобов`язань за договором позивачем та порушення відповідачем строків виконання робіт за договором.
Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов пункту 8.1 договору, 22.03.2025 року позивач передав відповідачу будівельний майданчик, про що сторонами складено акт приймання-передачі об`єкта (будівельного майданчика) (а.с. 118).
Відповідно до вказаного акту стан будівельного майданчика відповідає договору, проекту та технічним регламентам (нормам та правилам); майданчик прийнятий підрядником для початку будівництва.
Також сторонами було підписано Календарний графік виконання робіт (додаток №4 до договору, а.с. 57 на звороті).
Зі змісту вказаного календарного графіку виконання робіт убачається, що сторони встановили строки виконання робіт у декадах (І декада – з 1 по 10 число місяця, ІІ декада – з 11 по 20 число місяця, ІІІ декада – з 21 до кінця місяця), з поділом кожної декади на три рівні частини (третини), які відповідають:
- перша третина першої декади – 1-3 число місяця, друга третина - 4-6 число місяця, третя третина – 7-10 число місяця;
- перша третина другої декади - 11-13 число місяця, друга третина - 14-16 число місяця, третя третина 17-20 число місяця;
- перша третина третьої декади - 21-23 число місяця, друга третина - 24-26 число місяця, третя третина - 27- останнє число місяця.
З урахуванням наведеного тлумачення графіка виконання робіт, враховуючи зафарбовані (позначені) клітини графіку, відповідач мав розпочати виконання будівельних робіт (І етап) протягом 27-31 березня 2025 року та завершити будівельні роботи (І етап) до 20 травня 2025 року включно; розпочати виконання будівельних робіт (ІІ етап) протягом 17-20 травня 2025 та завершити будівельні роботи (ІІ етап) до 30.06.2025 включно. 
На виконання умов договору сторонами було складено:
акт приймання виконаних будівельних робіт №1 від 30.06.2025 (за червень 2025) (а.с. 22-27) відповідно до якого підрядником виконані та прийняті замовником роботи на суму 1 132 402,67 грн; позивач зазначає, що вказана сума включає попередню оплату у розмірі 815 234,78 грн (здійснена позивачем відповідно до платіжної інструкції №48 від 21.04.2025 (а.с.113) та вартість виконаних робіт за актом у розмірі 317 167,89 грн (сплачена позивачем платіжною інструкцією №1003 від 02.07.2025 (а.с.114);
акт виконаних робіт №2 від 11.11.2025 (за листопад 2025) (а.с.28-41) відповідно до якого підрядником виконані та прийняті замовником будівельні роботи на суму 1 914 304,51 грн; позивач зазначає, що платіжною інструкцією № 2397 від 17.11.2025 (а.с.114 на звороті) перерахував відповідачу 1 914 304,51 грн за виконані будівельні роботи.
Позивач зазначає, що роботи І етапу виконані відповідачем відповідно до умов укладеного договору. Розроблена проєктно-кошторисна документація, позитивний експертний звіт від 03.04.2025 № 256-Е-25/В передані позивачу відповідно до акту здачі-приймання виконаних робіт з розробки проєктно-кошторисної документації по об`єкту: “Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №191” №1ПКД від 08.05.2025 (а.с.19).
Відповідно до вказаного акту здачі-приймання виконаних робіт вартість виконаних робіт з авторського нагляду складає 59 760,00 грн, в тому числі ПДВ 9 960,00 грн.
З матеріалів справи убачається, що платіжною інструкцією №336 від 04.06.2025 замовник перерахував підряднику 59 760,00 грн за виконання робіт з авторського нагляду за актом №1ПКД від 08.05.2025 (а.с.113 на звороті).
В подальшому сторонами було складено акт готовності Об`єкту до експлуатації від 01.12.2025 (а.с.20-21), яким визначено, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 191» виконано в повному обсязі та закінчено 11.11.2025, фактична вартість основних фондів (виконаних робіт) склала 3 117 867,18 грн.
Позивач зазначає, що у зв`язку з меншою кінцевою вартістю робіт по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 191», з метою зняття бюджетних зобов`язань, додатковою угодою від 26.11.2025 № 2 (а.с.84-107) сторонами змінено вартість робіт за договором у бік зменшення на 74 326,39 грн шляхом внесення змін до пункту 2.1 договору. Вартість робіт за договором в редакції Додаткової угоди від 26.11.2025 № 2 склала 3 117 867,18 грн., в тому числі ПДВ - 519 644,53 грн. Таким чином, зобов`язання за договором виконано замовником належним чином та в повному обсязі, а підрядником - Товариством з обмеженою відповідальністю “Строй Юа” допущено порушення вимог пункту 3.1. договору в частині дотримання строків завершення будівельних робіт - станом на 30 червня 2025 будівельні роботи по об`єкту завершено не було.

3. Правомірність нарахування позивачем штрафних санкцій за договором.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
В силу положень статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшеним у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 13.5 договору визначено, що за порушення строків завершення будівництва по договору, підрядник сплачує замовникові пеню в розмірі 0,1% договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад 30 днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі 7% вказаної вартості.
Як убачається, позивачем за порушення відповідачем строків завершення будівництва, визначених календарним графіком виконання робіт нараховано пеню у розмірі 424 561,75 грн за загальний період з 01.07.2025 по 10.11.2025 та за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів нараховано штраф (7% договірної ціни) у розмірі 223 453,55 грн.
Позивач зазначає, що у розрахунку використано договірну ціну за договором у редакції на період прострочення - 3 192 193,57 грн.

ІV. МОТИВИ СУДУ

1. Норми права, які застосував суд. 
За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (статті 626 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Укладений сторонами договір містить елементи різних договорів, зокрема, договору підряду на проведення проектних та пошукових робіт, а також, договору будівельного підряду, тобто, є змішаним договором.
Зважаючи на те, що причиною виникнення даного спору є невиконання відповідачем зобов`язань саме в частині проведення будівництва, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цивільного законодавства, які регулюють будівельний підряд.
Статтею 875 Цивільного кодексу України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частина 1 статті 846 Цивільного кодексу України).
Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України визначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.
За змістом частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 статті 883 Цивільного кодексу України визначено, що за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін
17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено неа загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Враховуючи положення частини першої статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає наступне.
Як вище встановлено судом, на виконання умов договору позивачем, як замовником було передано, а відповідачем, як підрядником, прийнято будівельний майданчик, що підтверджується складеним сторонами актом приймання-передачі об`єкта (будівельного майданчика) від 22.03.2025 (а.с.118).
Додатком 4 до договору (Календарний графік виконання робіт) (а.с. 57 на звороті) сторони узгодили умови, зокрема, щодо строку закінчення виконання будівельних робіт за договором до 30.06.2025 включно. 
Як зазначалося вище, відповідно до умов пункту 13.5 договору за порушення строків завершення будівництва по договору, підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
За порушення відповідачем строку завершення будівництва, визначеного календарним графіком виконання робіт, позивачем нараховано пеню у розмірі 424 561,75 грн за загальний період з 01.07.2025 по 10.11.2025 та за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів нараховано штраф (7% договірної ціни) у розмірі 223 453,55 грн.
Як встановлено судом, у розрахунку позивачем використано договірну ціну за договором у редакції на період прострочення - 3 192 193,57 грн.
Судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені та штрафу за допомогою калькулятора підрахунку штрафних санкцій "Ліга. Закон" (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff) та встановлено, що позивачем допущено помилку, так розмір пені за період з 01.07.2025 по 10.11.2025 включно складає 424 561,74 грн, а не 424 561,75 грн, як зазначає позивач. 
На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, судом обґрунтованими визнаються вимоги позивача в частині стягнення: пені за порушення строків завершення будівництва за період з 01.07.2025 по 10.11.2025 включно у розмірі 424 361,74 грн та штрафу за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів у розмірі 223 453,55 грн. 
Стосовно посилання відповідача на те, що позивачем не доведено факту передачі замовником фронту робіт, разом із затвердженими проектно-кошторисними і технічними документами, суд зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що додатками та невід`ємною частиною договору є договірна ціна та локальні кошториси (а.с. 54-56, 60 на звороті-83), які підтверджують, що саме та в яких обсягах повинен виконати підрядник і ніяким чином не підтверджують факту передачі замовником будівельного майданчику для початку виконання робіт підрядником.
Вказаний факт підтверджено актом приймання-передачі об`єкта (будівельного майданчика) від 22.03.2025 (а.с. 118), який підписано представниками обох сторін без зауважень та заперечень. Отже, вказані посилання суд відхиляє.
Також, умовами договору чітко та однозначно визначено, що підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 календарних днів після підписання договору підряду.
Суд враховує посилання відповідача на те, що будівництво за договором мало здійснюватися безпосередньо в зоні бойового зіткнення на кордоні Донецької та Дніпропетровської областей біля селища Межова. Так, на час укладення сторонами договору згідно загальнодоступної мапи DeepState лінія бойових дій проходила на більш віддаленій відстані, проте з травня 2025 року вказана лінія значно посунулася та наблизилася до селища Межова, що було місцем виконання робіт за договором підряду.
Щодо посилання відповідача на відсутність повноважень командира військової частини НОМЕР_1 затверджувати проектно-кошторисну і технічну документацію суд вважає за необхідне зазначити таке.
Наказом Державної спеціальної служби транспорту № 37 від 31.01.2025 (а.с. 189-190) уповноважено наступні структурні підрозділи Державної спеціальної служби транспорту на здійснення закупівель та укладення державних контрактів (договорів) на закупівлю товарів, робіт і послуг оборонного призначення та інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони, серед іншого: військову частину НОМЕР_1 . 
Командирам (начальникам) структурних підрозділів Державної спеціальної служби транспорту організувати закупівлю товарів, робіт і послуг відповідно до вимог Законів України "Про оборонні закупівлі". "Про публічні закупівлі", постанови Кабінету Міністрів України віл 11.11.2022 № 1275 "Деякі питання здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану, в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1415 "Деякі питання підвищення обороноздатності держави на період воєнного стану в Україні".
Військовою частиною НОМЕР_1 передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю “Строй ЮА” прийнято об`єкт для початку будівництва, про що сторони склали акт приймання-передачі будівельного майданчика від 22.03.2025.
Розробка проєктно-кошторисної документації будівництва опорного пункту здійснювалась відповідно до затверджених схем. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 179 від 14.04.2025 (а.с. 109) було затверджено проектну документацію по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 191». Вказаний наказ підписаний командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 . 
Відповідно до підпункту 4.2.1 договору замовник зобов`язаний затвердити проектну документацію, надати підряднику об`єкт (фронт робіт).
Акт приймання-передачі будівельного майданчика від 22.03.2025 підписаний відповідачем без будь-яких зауважень чи заперечень.
За таких обставин, господарський суд вважає, що наведені відповідачем твердження щодо акту приймання-передачі будівельного майданчика від 22.03.2025 не можуть бути підставою для висновку про відсутність обов`язку підрядника виконати роботи в повному обсязі у встановлені строки.
Разом з тим, відповідачем у відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання щодо зменшення розміру неустойки на 99%, з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як убачається, у клопотанні відповідач, як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання зобов`язань за договором, а також, як на підставу для зменшення розміру штрафних санкцій, посилається, зокрема, на висновок Рівненської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин від 17.10.2025 №56.01/434 (а.с. 149-152).
Суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та статті 14-1 Закону України “Про Торгово-промислові палати в Україні” форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.
Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
Проте, на відміну від форс-мажорних обставин чи обставин непереборної сили, які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.
Тобто, в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.07.2021 по справі № 912/3323/20).
У постановах Верховного Суду від 01 червня 2021 року за № 910/9258/20, від 15 червня 2018 року зі справи № 915/531/17, від 26 травня 2020 року зі справи № 918/289/19, від 17 грудня 2020 року зі справи № 913/785/17 викладено висновки щодо застосування статті 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні”, відповідно до яких, засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Отже, виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.
В матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за спірним договором.
В той же час, до матеріалів справи відповідачем надано висновок Рівненської торгово-промислової палати від 17.10.2025 №56.01/434, яким встановлено обставини, що істотно ускладнили своєчасне виконання зобов`язань, зокрема, за договором № 138/4Д від 21.03.2025 року, і який відповідно може бути підставою для внесення змін у спірний Договір, або для його розірвання, втім ніяким чином не підтверджує обставини, через які підрядник звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання.
Крім того, суд звертає увагу на пункт 14.8 договору, відповідно до якого сторони усвідомлюють, що даний договір укладається під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні, не буде вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/обставин (окупація території агресором, де повинні вчинятися сторонами дії на виконання умов договору, знищення безпосередньо об`єктів сторін тощо) під час дії правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено документами, які надаються відповідними уповноваженими органами.
Отже, виходячи з умов наведеного пункту договору, зважаючи на те, що його укладено під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, коли обстріли території України, включаючи місце виконання підрядних робіт, тривали більше трьох років, укладаючи відповідний договір відповідач мав усвідомлювати усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни.
На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, суд відхиляє доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за порушення строків виконання робіт за договором, проте враховує інформацію щодо наближення лінії бойових зіткнень до місця виконання підрядних робіт, що ускладнило їх виконання, при вирішенні питання зменшення неустойки.
Відповідно до частини 1 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 зауважила, що після прийняття постанови у справі №761/26293/16-ц вона вже конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 Цивільного кодексу України, в постановах від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц.
Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, провадження № 2-79гс19 (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18 (пункт 85)).
Верховний Суд також неодноразово вказував, що застосування статті 551 Цивільного кодексу України є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Переоцінка обставин, що є предметом доказування, та стали підставою для висновку щодо можливості зменшення розміру штрафних санкцій за рішенням суду, не є компетенцією суду касаційної інстанції.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватися та оцінюватися судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.
Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчить про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено. Наведене, у свою чергу, вимагає, щоб розмір неустойки відповідав принципам верховенства права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 сформувала висновки щодо застосування означених норм права та у розділі "Висновки щодо застосування норм матеріального права", зокрема, в пунктах 213, 214, зазначила:
« 213. Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
214. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права».
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню.
Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17.
В постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року у справі № 910/1005/19 зазначено, що цивільні та господарські відносини у країні ґрунтуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми в якості неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що стягнення неустойки у заявленому розмірі (424 561,74 грн та 223 453,55 грн) призведе до покладення на відповідача несправедливо непомірного тягаря.
Крім того, суд бере до уваги ступінь вини Відповідача, факт повного виконання будівельних робіт за договором, характер допущених порушень, а також обставини здійснення ним господарської діяльності в умовах воєнного стану, в тому числі виконання робіт при наближенні лінії бойових зіткнень до місця виконання підрядних робіт, порівняно із безпековою ситуацією, яка мала місце на момент укладання договору підряду.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що, ураховуючи ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними, та те, що таке порушення не завдало збитків позивачу та/або іншим учасникам господарських відносин, будівельні роботи за договором виконані в повному обсязі, наявні обставини, які в силу приписів частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України є достатніми підставами для зменшення розміру пені та штрафу, які заявлені позивачем до стягнення з відповідача на 90%.
Суд відзначає, що при визначенні розміру (відсоткового співвідношення) зменшення штрафних санкцій суд керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів
Враховуючи викладене, господарський суд вбачає підстави для часткового задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру неустойки на 90%.
Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Так, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає:
- пеня за порушення строку завершення будівництва, визначеного календарним графіком виконання робіт за загальний період з 01.07.2025 по 10.11.2025 включно у розмірі 42 456,17 грн (424 561,74 грн х 10%);
- штраф за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів у розмірі 
22 345,36 грн (223 453,55 грн х 10%).

V. Висновки суду
Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення для забезпечення права сторін на справедливий розгляд та суспільного контролю за правосуддям. При цьому не вимагається відповідати на кожен аргумент сторін: достатньо викласти мотиви у межах конкретних обставин справи, з урахуванням характеру рішення.
На підставі встановлених судом фактичних обставин та досліджених доказів, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.
Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах докази, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 90%, часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення строків завершення будівництва у розмірі 42 456,17 грн та штрафу за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів у розмірі 22 345,36 грн 

VІ. Судові витрати
Щодо судового збору 
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на те, що спір у даній справі виник в зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором, а часткове задоволення позовних вимог обумовлене реалізацією судом свого права на зменшення неустойки, а не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, в даному випадку є підстави для покладення судових витрат на відповідача в цій частині в повному обсязі.
Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 року у справі № 902/339/16, від 04.05.2018 року у справі № 917/1068/17, від 05.04.2018 року у справі № 917/1006/16.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7 776,18 грн - витрат на сплату судового збору.
Вказаних висновків суд дійшов з огляду на те, що обґрунтованими визнано наступні вимоги позивача: про стягнення пені за порушення строків завершення будівництва за період з 01.07.2025 по 10.11.2025 включно у розмірі 424 561,74 грн та штрафу за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів у розмірі 223 453,55 грн. (424 561,74 грн + 223 453,55 грн = 648 015,29 грн). 
Отже, судом розраховано судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача наступним чином: 648 015,29 грн х 1,5% х 0,8 = 7 776,18 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА" (50026, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Ангарська, будинок 3-А; ідентифікаційний код 38888898) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 42 456,17 грн (сорок дві тисячі чотириста п`ятдесят шість гривень сімнадцять копійок) - пені, 22 345,36 грн (двадцять дві тисячі триста сорок п`ять гривень тридцять шість копійок) - штрафу та 7 776,18 грн (сім тисяч сімсот сімдесят шість гривень вісімнадцять копійок) - судових витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно із частиною 2 статті 256 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 02.07.2026

Суддя Т.В. Іванова