КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2026 року м. Київ справа №320/50298/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012) від 30.04.2025 № 103650015134 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України № 796 від 28.02.1991 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";
зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України № 796 від 28.02.1991 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 27.01.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є особою, яка постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення, та має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 2, звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, однак відповідач протиправно відмовив, чим порушив її законні права та інтереси.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 – реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Судом встановлено, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та має статус громадянки, яка постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення, категорія 2, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Київською обласною державною адміністрацією 06.06.1997.
23.04.2025 позивачка звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (далі - Закон № 796).
За принципом екстериторіальності заяву позивачки розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.04.2025 №103650015134 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Як убачається зі змісту спірного рішення, страховий стаж позивачки становить 25 років 02 місяці 28 днів.
Підставою для відмови відповідач визначив відсутність підтвердження факту постійного проживання або постійної роботи позивачки у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, який дає право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку. Окремо відповідач послався на те, що в архівній довідці від 23.10.2024 № 05-07/791 зазначено місце проживання позивачки у с. Рудня Грезельська, тоді як у Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, зазначено с. Рудня-Грезлянська.
З матеріалів справи вбачається, що позивачкою на підтвердження факту проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення надано, зокрема, архівні довідки, адресні листки прибуття та вибуття, виписки з будинкових книг, а також посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 2.
З архівних документів убачається, що позивачка була зареєстрована та проживала у населеному пункті с. Рудня Грезельська - с. Рудня-Грезлянська Поліського району Київської області, який віднесений до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним позивач звернулася із даним адміністративним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Спірні правовідносини врегульовано Законом № 796.
Відповідно до ст. 9 Закону № 796 особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи — громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Статтею 55 Закону № 796 передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796 потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, пенсійний вік знижується на 4 роки та додатково на 1 рік за кожний рік проживання або роботи, але не більше 9 років.
При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період.
Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 № 106 затверджено Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Село Рудня-Грезлянська Поліського району Київської області віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Відповідно до ч. 3 ст. 65 Закону №796 посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 № 501, який діяв на час видачі позивачці посвідчення, передбачалося, що посвідчення є документом, який підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом № 796.
Згідно з п. 5 Порядку № 501 потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа осіб, які постійно прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення, віднесеним до категорії 2, видавалися посвідчення серії Б.
Суд зазначає, що наявність у позивачки посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 2 серії НОМЕР_2 підтверджує її статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, та право користуватися пільгами і гарантіями, передбаченими Законом № 796.
Факт видачі позивачці посвідчення категорії 2 свідчить про те, що компетентним органом уже було перевірено наявність підстав для надання їй відповідного статусу, зокрема проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення.
Відповідачем не надано суду доказів того, що посвідчення позивачки серії НОМЕР_2 було скасоване, визнане недійсним, видане помилково або оскаржене у встановленому законом порядку.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач безпідставно фактично поставив під сумнів чинний статус позивачки як потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 2.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої саме посвідчення є документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом № 796. Довідки про період проживання, роботи, евакуацію, переселення тощо є підставами для визначення відповідного статусу, однак після видачі посвідчення саме посвідчення підтверджує такий статус.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 31.07.2018 у справі №751/2050/17, від 22.01.2019 у справі №129/1535/17, від 21.11.2019 у справі №572/47/17.
Щодо посилання відповідача на невідповідність назви населеного пункту, суд зазначає таке.
З матеріалів справи вбачається, що в окремих архівних документах населений пункт зазначений як с. Рудня Грезельська, тоді як у Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, зазначено с. Рудня-Грезлянська.
Однак сама по собі відмінність у написанні назви населеного пункту в архівних документах не може бути достатньою підставою для відмови у призначенні пенсії, якщо з інших доказів у справі вбачається, що йдеться про один і той самий населений пункт Поліського району Київської області, який був віднесений до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Суд враховує, що архівні документи складалися органами реєстрації місця проживання, селищними чи сільськими радами, а тому можливі неточності або різночитання у написанні назви населеного пункту не можуть покладатися на позивачку та не можуть позбавляти її конституційного права на соціальний захист.
Відповідач не довів, що населений пункт, зазначений в архівних документах позивачки як с. Рудня Грезельська, є іншим населеним пунктом, ніж с. Рудня-Грезлянська Поліського району Київської області, віднесене до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Навпаки, надані позивачкою документи у сукупності свідчать про її проживання на території, яка належала до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
Крім того, суд враховує, що позивачка має чинне посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 2, видане саме як особі, яка постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення.
Отже, доводи відповідача щодо непідтвердження факту проживання позивачки у відповідній зоні є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах щодо протиправності рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У цій справі відповідач не довів правомірності прийнятого рішення, не спростував чинність посвідчення позивачки, не довів відсутності у неї необхідного періоду проживання у зоні безумовного (обов`язкового) відселення та не навів належних правових підстав для відмови у призначенні пенсії.
Суд також бере до уваги, що страховий стаж позивачки, за даними самого відповідача, становить 25 років 02 місяці 28 днів, що перевищує мінімально необхідний страховий стаж для призначення пенсії з урахуванням зменшення пенсійного віку.
Позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . За загальним правилом статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік для жінок становить 60 років. У разі зниження пенсійного віку на 9 років право на пенсію у позивачки виникає після досягнення 51 року.
Позивачка досягла 51-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, днем, що настає за днем досягнення відповідного пенсійного віку, є 27.01.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України № 1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Позивачка звернулася із заявою про призначення пенсії 23.04.2025, тобто в межах тримісячного строку з дня досягнення нею відповідного пенсійного віку.
За таких обставин пенсія підлягає призначенню з 27.01.2025.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта, а також про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Частиною 4 ст. 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У цій справі судом встановлено, що позивачка має чинний статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 2, проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, має необхідний страховий стаж, досягла пенсійного віку з урахуванням його зниження на 9 років та звернулася за призначенням пенсії у межах тримісячного строку.
Таким чином, для призначення позивачці пенсії виконано всі умови, визначені законом, а у відповідача відсутній правомірний розсуд щодо можливості відмовити у її призначенні.
За таких обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права є не лише скасування рішення про відмову, а й зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796 з 27.01.2025.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30.04.2025 № 103650015134 прийняте без урахування всіх істотних обставин, з неправильним застосуванням норм матеріального права, є протиправним та підлягає скасуванню.
За таких обставин, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який не довів правомірність своєї бездіяльності.
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 КАС України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративного позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012) від 30.04.2025 № 103650015134 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України № 796 від 28.02.1991 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України № 796 від 28.02.1991 "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 27.01.2025.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.