КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2026 року м. Київ №320/54174/24
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Державної аудиторської служби України про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Акціонерне товариство "Українська залізниця" з позовом до Державної аудиторської служби України, у якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу «Про усунення виявлених порушень» віл 21.03.2024 № 000500-14/3832-2024, а саме пункт п.64 резолютивної частини щодо відшкодування за рахунок відповідальних осіб на користь філії "ЦУП" недоотриманих доходів від реалізації піску на загальну суму 4 535 933,69 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що висновки Держаудитслужби про незаконний видобуток піску є передчасними, необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами. Позивач зазначає, що виробничий підрозділ «Радошинський кар`єр» здійснює господарську діяльність на законних підставах та має спеціальний дозвіл на користування надрами №4662, виданий Державною службою геології та надр України, строк дії якого продовжено до 20.06.2035 року. Позивач вказує, що під час проведення щорічних інвентаризацій надлишків або нестач піщаної продукції не встановлено, а тому висновки про здійснення необлікованого видобутку піску не відповідають фактичним обставинам справи. Також позивач наголошує, що встановлена ревізією різниця між даними бухгалтерського обліку та технічного звіту має виключно розрахунковий характер та не підтверджує факту незаконної реалізації піску. 
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. 
У відзиві на позовну заяву Державна аудиторська служба України проти задоволення позову заперечила та зазначила, що спірна вимога є законною, обґрунтованою та прийнятою в межах повноважень органу державного фінансового контролю. Відповідач вказав, що ревізію проведено відповідно до Порядку проведення інспектування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №550, а оскільки виявлені порушення під час ревізії не були усунуті, Держаудитслужба правомірно направила позивачу письмову вимогу про їх усунення. Відповідач наголошує, що під час ревізії встановлено конкретні розбіжності між даними бухгалтерського обліку та даними технічного звіту інженерно-геодезичних вишукувань, які свідчать про видобуток та реалізацію піску поза бухгалтерським обліком. Саме на підставі зазначених документів Держаудитслужба визначила суму недоотриманих доходів у розмірі 4 535 933,69 грн. Також відповідач зазначив, що за матеріалами перевірки відкрито кримінальне провадження, а матеріали ревізії направлені до Бюро економічної безпеки України та Національного антикорупційного бюро України. На думку відповідача, сам факт існування кримінального провадження не спростовує встановлених ревізією порушень та не впливає на обов`язок позивача усунути виявлені недоліки і забезпечити відшкодування збитків. Крім того, відповідач вважає безпідставними доводи позивача щодо передчасності спірної вимоги, оскільки вимога Держаудитслужби спрямована виключно на усунення порушень фінансової дисципліни та забезпечення відшкодування втрат підприємства, а не на встановлення кримінальної відповідальності конкретних осіб. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Державна аудиторська служба України на виконання пункту 8.4 Плану проведення заходів державного фінансового контролю на І квартал 2024 року провела ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» та його відокремлених підрозділів за період з 01.07.2020 по 30.06.2023. За результатами проведеної ревізії складено акт від 29.01.2024 №05-21/6, який посадові особи АТ «Укрзалізниця» підписали із запереченнями. 
Під час проведення ревізії Держаудитслужбою досліджувалась діяльність виробничого підрозділу «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Укрзалізниця». Встановлено, що у підрозділі на перше число кожного місяця складалися акти щодо залишків та руху піщаної продукції, а бухгалтерський облік піску здійснювався на субрахунку 2610 «Готова продукція кар`єрів по собівартості». 
За даними бухгалтерського обліку та первинних документів, у період з 25.12.2020 по 16.09.2021 підрозділом видобуто 61 775,6 куб.м піску, тоді як відповідно до технічного звіту інженерно-геодезичних вишукувань кількість фактично видобутого піску становила 91 145,8 куб.м. На підставі вказаної різниці Держаудитслужба дійшла висновку, що поза бухгалтерським обліком було видобуто та реалізовано 29 370,2 куб.м піску або 44 055,3 тонни на загальну суму 4 535 933,69 грн, що, на думку відповідача, призвело до недоотримання доходів та втрат фінансових ресурсів товариства. 
За результатами ревізії Держаудитслужбою винесено Вимогу від 21.03.2024 №000500-14/3832-2024, пунктом 10 резолютивної частини якої АТ «Укрзалізниця» зобов`язано забезпечити відшкодування за рахунок відповідальних осіб недоотриманих доходів від реалізації піску на суму 4 535 933,69 грн. 
Не погоджуючись із вказаною вимогою, АТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр управління промисловістю» звернулося до суду із даним адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування пункту 64 Вимоги Держаудитслужби. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 26.01.1993 №2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Частина 1 статті 2 Закону №2939-XII встановлює, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі (частина 2 статті 2 Закону).
За приписами частини 1 статті 4 Закону №2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
Пунктом 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Положення № 43), визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Підпунктом 3 пункту 4 Положення № 43 закріплено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Згідно з пунктом 7 Положення № 43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Відповідно до п. 2 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 550), інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
Пунктами 4, 5 Порядку № 550 передбачено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться органами державного фінансового контролю відповідно до Закону (2939-12) та цього Порядку.
Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом № 2939-XII.
За приписами частини першої статті 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
В силу п.п. 16, 23 п. 6 Положення № 43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону № 2939-XII, за приписами яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Згідно з пунктом 50 Порядку № 550, за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення:
- притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю;
- порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;
- звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;
- застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Процедура проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів з господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання здійснюється відповідно до Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550 (далі - Порядок № 550).
Відповідно до п.2 Порядку № 550 інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
Згідно з пунктом 46 Порядку № 550, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повного усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надсилання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.
Відповідно до п. 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю;
порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;
звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
З позовної заяви вбачається, що предметом судового розгляду в цій справі є низка пунктів вимоги ДАС України «Про усунення виявлених порушень» від 24.06.2024 №0005000-14/7930-2021, а також встановлення правомірності та обґрунтованості висновків контролюючого органу, які стали підставою для складення спірної вимоги. За змістом цієї вимоги, вона сформована відповідачем задля забезпечення відшкодування на користь АТ «Українська залізниця в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» втрат фінансових (матеріальних) ресурсів.
За приписами статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
У пункті 1 резолютивної частини Рішення від 14.12.2011 №19-рп/2011 Конституційний Суд України висловив позицію, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.
У постанові від 12.05.2022 у справі №620/4169/20 Верховний Суд зазначив, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Тобто, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема, обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.
З аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), висновується, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їхніх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.
Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема, стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини 1 статті 10 Закону №2939-XII, з якою кореспондується пункт 50 Порядку №550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їхніх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову. За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.
Вказана правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд, зокрема, у постановах від 22.10.2020 у справі №820/3089/17, від 31.05.2021 у справі №826/18686/16, від 31.08.2021 у справі №160/5323/20, від 02.11.2021 у справі №420/6808/19, від 12.05.2022 у справі №620/4169/20, від 22.12.2022 у справі №826/13003/17, від 21.03.2023 у справі №560/4370/22, а також від 09.03.2023 у справі №500/2489/21, від 29.03.2023 у справі №160/7775/21, від 06.07.2023 у справі №1740/2398/18.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач посилається на правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 02.07.2019 у справі №826/2525/15, від 07.02.2020 у справі №803/634/17, від 14.02.2020 у справі №825/3661/15-а, від 05.03.2020 у справі №810/465/16, від 20.03.2020 у справі №814/380/17, яка полягає у тому, що збитки та інші суми, що підлягають стягненню, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, але не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Проте ці постанови не містять висновку про відсутність у підконтрольної установи права на оскарження у судовому порядку вимоги органу державного фінансового контролю про усунення порушень, за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході ревізії збитки.
Так, у спірних правовідносин ключовим питанням є можливість підконтрольної установи звернутися до суду з позовом про визнання протиправною вимоги, яка включає в себе пункти зобов`язального характеру, а саме: відшкодування збитків шляхом повернення грошових коштів та перерахування їх в дохід державного бюджету.
Для правильного вирішення спору необхідно дослідити правову природу встановлених порушень. Без належного дослідження цього питання та встановлення вини підконтрольної установи (доведеність факту наявності порушення під час здійснення фінансово-господарської діяльності) неможливо надати оцінку правомірності вимоги у частині законності і правильності обчислення розміру збитків.
Отже, право підконтрольної установи на оскарження вимоги, яка містить зобов`язання щодо повернення збитків, слід розуміти в контексті «права на оскарження вимоги, як акта індивідуальної дії, в частині дотримання процедури проведення перевірки контролюючим органом (шляхом проведення ревізії, моніторингу та ін.) у співвідношенні з суттю встановлених порушень».
Водночас правомірність вимоги у частині законності і правильності обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про їхнє стягнення. Такий порядок оскарження слід застосовувати, якщо підконтрольною установою не було попередньо оскаржено таку вимогу по суті встановлених порушень під час проведення відповідної перевірки і таким порушенням, судом не було надано оцінку (відсутня будь-яка реакція з боку підконтрольної установи після отримання вимоги), або дотримання процедури проведення перевірки (ревізії, моніторингу, тощо) та факт порушення з боку підконтрольної установи під час здійснення господарської діяльності встановлено у судовому рішенні.
Такий правовий підхід викладений у постанові Верховного Суду від 25.07.2024 у справі №160/12986/21.
Щодо пункту 64 «Про усунення виявлених порушень» віл 21.03.2024 № 000500-14/3832-2024 про відшкодування за рахунок відповідальних осіб на користь філії "ЦУП" недоотриманих доходів від реалізації піску на загальну суму 4 535 933,69 грн, суд зазначає таке.
Матеріали справи свідчать, що у ході проведення ревізії контролюючим органом встановлено, що у Підрозділі на перше число кожного місяця комісією у складі головного інженера, маркшейдера, майстрів гірничого цеху, головного бухгалтера та економіста складались акти щодо залишків та руху піщаної продукції за попередній місяць, які затверджувались начальником Підрозділу.
Також судом установлено, що відповідно до даних бухгалтерського обліку інформація щодо наявності та руху піску за фактичною виробничою собівартістю обліковувалась на балансовому субрахунку 2610 «Готова продукція кар`єрів по собівартості».
Згідно з матеріалами ревізії, за період з 25.12.2020 по 16.09.2021 Підрозділом видобуто природного піску в кількості 92 663,4 тонни, що еквівалентно 61 775,6 куб.м. Водночас, відповідно до первинних документів бухгалтерського обліку, накладних, рахунків та залізничних накладних, за вказаний період реалізовано піщаної продукції у кількості 74 878 тонн, з яких 41 085,8 тонни реалізовано підприємствам залізничного транспорту, а 33 792,2 тонни — стороннім організаціям.
Станом на 17.09.2021, відповідно до даних бухгалтерського обліку, залишок піщаної продукції становив 83 145,1 тонни або 55 433,4 куб.м.
Разом із тим, відповідно до Технічного звіту інженерно-геодезичних вишукувань, наданого під час проведення ревізії, кількість фактично видобутого піску за період з 25.12.2020 по 16.09.2021 становила 91 145,8 куб.м, що перевищує обсяги видобутку, відображені у первинних документах та регістрах бухгалтерського обліку.
На підставі порівняння вказаних показників Держаудитслужба дійшла висновку про наявність розбіжності між фактичними обсягами видобутку піску та даними бухгалтерського обліку у кількості 29 370,2 куб.м, що, за розрахунками контролюючого органу, становить 44 055,3 тонни піщаної продукції на загальну суму 4 535 933,69 грн.
За висновками ревізії, вказані обставини свідчать про видобуток та реалізацію піску поза бухгалтерським обліком, що, на думку Держаудитслужби, призвело до недоотримання доходів та втрат фінансових ресурсів АТ «Укрзалізниця» на зазначену суму.
Крім того, судом установлено, що за матеріалами перевірки було розпочато кримінальне провадження № 42021032110000007 від 22.04.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною п`ятою статті 191 та частиною першою статті 209 Кримінального кодексу України, а матеріали кримінального провадження скеровано до суду для розгляду по суті.
У запереченнях до акта ревізії позивач зазначав, що за фактом можливого незаконного видобутку та реалізації піску, виявленого Службою безпеки України, Ковельською окружною прокуратурою здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42021032110000007 від 22.04.2021 за обвинуваченням колишнього директора виробничого підрозділу «Радошинський кар`єр» філії «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця», його пособника та чотирьох охоронців у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 28, частиною третьою статті 358, частиною п`ятою статті 191 та частиною першою статті 209 Кримінального кодексу України.
Судом установлено, що постановою слідчого від 15.09.2022 акціонерне товариство «Українська залізниця» визнано потерпілою стороною у зазначеному кримінальному провадженні.
Також матеріалами справи підтверджується, що на час розгляду даної адміністративної справи Ковельським міськрайонним судом Волинської області здійснюється судовий розгляд кримінальної справи № 159/1720/23 на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 42021032110000007 від 22.04.2021.
Позивач у своїх запереченнях посилався на положення частини першої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов у межах кримінального провадження до початку судового розгляду.
Судом установлено, що акціонерним товариством «Українська залізниця» у межах зазначеного кримінального провадження заявлено цивільний позов до обвинувачених про відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.09.2023 вказаний цивільний позов прийнято до розгляду у межах кримінального провадження № 42021032110000007, АТ «Українська залізниця» визнано цивільним позивачем, а обвинувачених — цивільними відповідачами.
З огляду на викладене, позивач зазначав, що філією «Центр управління промисловістю» АТ «Українська залізниця» вже вжито заходів, спрямованих на відшкодування шкоди, яка, за версією органу досудового розслідування, була заподіяна акціонерному товариству внаслідок незаконного видобутку та реалізації піску поза бухгалтерським обліком.
Таким чином, доводи відповідача про невжиття позивачем заходів щодо відшкодування завданих збитків та непроведення претензійно-позовної роботи спростовуються матеріалами справи.
Судом установлено, що за фактами можливого незаконного видобутку та реалізації піску здійснюється кримінальне провадження № 42021032110000007 від 22.04.2021, у межах якого АТ «Укрзалізниця» визнано потерпілою стороною.
Крім того, акціонерним товариством «Укрзалізниця» у межах вказаного кримінального провадження заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди до осіб, які обвинувачуються у вчиненні відповідних кримінальних правопорушень, який прийнято до розгляду Ковельським міськрайонним судом Волинської області.
Судом також установлено, що станом на час розгляду даної адміністративної справи судове провадження у кримінальній справі № 159/1720/23, відкритій на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 42021032110000007 від 22.04.2021, зупинено ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09.02.2024. 
Як убачається зі змісту вказаної ухвали, підставою для зупинення судового провадження стало проходження одним з обвинувачених військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період та неможливість його участі у судових засіданнях. Судом кримінальної юрисдикції зазначено, що продовження розгляду справи за відсутності такого обвинуваченого може негативно вплинути на повноту судового розгляду. 
Відтак, на час розгляду даної справи відсутнє остаточне судове рішення у кримінальному провадженні № 42021032110000007, яким було б установлено факт вчинення кримінального правопорушення, розмір завданої шкоди та винних осіб.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивачем вживались заходи, спрямовані на захист майнових інтересів підприємства та відшкодування ймовірно завданих збитків, у зв`язку із чим твердження відповідача про бездіяльність позивача у цій частині є необґрунтованими.
При цьому суд звертає увагу, що висновки відповідача про наявність збитків ґрунтуються переважно на порівнянні даних бухгалтерського обліку з даними технічного звіту інженерно-геодезичних вишукувань та мають розрахунковий характер.
Суд не заперечує право органу державного фінансового контролю проводити ревізію, досліджувати фінансово-господарську діяльність суб`єкта господарювання та фіксувати виявлені порушення чи розбіжності в облікових даних.
Водночас відповідач, за відсутності остаточно встановлених у передбаченому законом порядку обставин кримінального правопорушення, передчасно дійшов категоричного висновку саме про незаконний видобуток піску, наявність збитків у визначеному розмірі та необхідність їх відшкодування.
За таких обставин суд дійшов висновку, що спірний пункт вимоги Державної аудиторської служби України у частині покладення на позивача обов`язку забезпечити відшкодування збитків ґрунтується на передчасних висновках та не відповідає критеріям обґрунтованості й пропорційності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що пункт 64 Вимоги є протиправним та підлягає скасуванню.
Приписами статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, а саме про визнання протиправними та скасування пункту 64 Вимоги ДАС України від 21.03.2024 №000500-14/3832-2024. 
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Оскільки за подання позову сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн, а судом задоволено позов, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 3028,00 грн.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу «Про усунення виявлених порушень» віл 21.03.2024 № 000500-14/3832-2024, а саме пункт п.64 резолютивної частини щодо відшкодування за рахунок відповідальних осіб на користь філії "ЦУП" недоотриманих доходів від реалізації піску на загальну суму 4 535 933,69 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної аудиторської служби України (04070, м. Київ, вул. Сагайдачного,4; ЄДРПОУ 40165856) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця,5; ЄДРПОУ 40075815) судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.