Справа № 456/214/26 Головуючий у 1 інстанції: Писарев О.Ю. 
Провадження № 33/811/711/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - адвоката Ратича Тараса Михайловича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката Ратича Тараса Михайловича на постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2026 року, щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 04 січня 2026 року о 14:13 год. в с. Добряни траса М06 610 км керував ТЗ «BMW 530d» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку, у медичному закладі категорично відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою адвокат Ратич Т.О., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати, закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Окрім того, просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2026 року, оскільки з оскаржуваною постановою він ознайомився 21 квітня 2026 року.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою.
Наголошує, що відеозапис, долучений до матеріалів справи, не є безперервним, а протокол про адміністративне правопорушення складений у відсутності ОСОБА_1 , окрім того інформація зазначена в протоколі не відповідає дійсності, а саме що він відмовився від отримання копії протоколу та надання пояснень.
Зазначає, що працівники поліції не ознайомили ОСОБА_1 з його правами та обов`язками, не надали можливості надати пояснення та зауваження, не вручили копію протоколу.
Повідомляє, що працівникам поліції було відомо, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, він наполягав на виклику ВСП.
Наголошує, що працівники поліції не мали повноважень складати, щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а його огляд мав бути проведений відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП.
Звертає увагу, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, ознак наркотичного сп`яніння, окрім того його поведінка відповідала обстановці та була логічною і послідовною.
Зазаначає, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом, а дії працівників поліції слід розцінювати як провокацію.
11 травня 2026 року ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не прибув, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки не повідомив, адвокат Ратич Т.М. просив проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки він перебуває на вій військові службі.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання та думки адвоката Ратича Т.М., який просила проводити розгляд справи у відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .
Стосовно строку на апеляційне оскарження, то з урахуванням того, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності участі в розгляді справи не приймав, про результат розгляду справи дізнався 21 квітня 2026 року, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження постанови місцевого суду.
Заслухавши виступ захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також відмова осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558724 від 4 січня 2026 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 , 04 січня 2026 року, о 14:13 год. в с. Добряни траса М06 610 км керував ТЗ «BMW 530d» н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці, від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння, у встановленому законодавством порядку, у медичному закладі категорично відмовився, у зв`язку з чим його відсторонено від керування транспортним засобом;
- інформацією з направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (а.с. 3), згідно із яким у водія ОСОБА_1 , було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння звужені зіниці, що не реагувало на світло, неприродня блідість обличчя, поведінка, що не відповідала обстановці, від проходження огляду в медичному закладі він відмовився;
- рапортом старшого лейтенанта поліції З. Глушка (а.с 5), з якого встановлено, що працівниками поліції зупинмли транспортний засіб «BMW 530d» н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , на підставі п. 10 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію», під час опитування у нього було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (звужені зіниці, що не реагують на світло, неприродна блідість обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці), у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі від якого він відмовився, після чого його відсторонено від керування транспортним засобом;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом апеляційної інстанції, на якому зафіксовано, рух та зупинку транспортного засобу, засіб «BMW 530d» н.з. НОМЕР_1 (на іноземній реєстрації), під керуванням ОСОБА_1 , опитування водія, під час якого йому було повідомлено причину зупинки транспортного засобу та про відеофіксацію, виявлено ознаки наркотичного сп`яніння (блідість шкірного покриву, тремтіння пальців рук, поведінка, яка не відповідає обстановці),у зв`язку із чим йому запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, роз`яснено наслідки відмови. Водій відмовився від огляду в медичному закладі, у зв`язку із чим працівник поліції, повідомив йому, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, відсторонив його від керування транспортним засобом (неодноразово повідомив водію, що йому заборонено виконувати функції водія).
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянта про те, що відеозапис є недопустимим доказом, оскільки такі спростовуються вимогами ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з пунктом 2 Розділу І «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення
За таких обставин, суд вважає, що доводи апелянта є неспроможними та такими, що не впливають на кваліфікацію дій водія ОСОБА_1 , оскільки на відео в повному обсязі зафіксовано послідовно процес спілкування поліцейських при виконанні ними службових обов`язків із водієм з фіксацією обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 4 січня 2026 року, а саме рух та зупинку транспортного засобу, опитування водія ОСОБА_1 та його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння, відсторонення його від керування транспортним засобом.
Твердження апелянта, що йому не було відомо про складання протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки такий складено за його відсутності, йому не було надано можливості надати пояснення та не вручено копію протоколу, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами справи.
Як вбачається з відеозапису, долученого до матеріалів справи, працівниками поліції роз`яснено водію наслідки його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, а також повідомлено його про складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Окрім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №558724 від 4 січня 2026 року (а.с. 2) вбачається, що апелянту були роз`яснені права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. У вказаному протоколі також містяться відповідні відмітки про відмову останнього від надання письмових пояснень та від отримання копії даного протоколу.
Доводи апеляційної скарги про порушення порядку огляду водія, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а огляд осіб які проходять військову службу повинен здійснюватися відповідно до вимог ст. 266-1 КУпАП, тобто не працівниками поліції, а посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, на увагу не заслуговують, оскільки положення ст. 266-1 КУпАП не розповсюджуються на осіб, які керують транспортним засобом.
Положення ст. 266-1 КУпАП застосовуються для тих військовослужбовців, які виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Доказів виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби, виконання бойового завдання, під час зупинки транспортного засобу матеріали справи не містять.
Доводи апелянта, що на відеозаписі, долученому до матеріалів справи, не зафіксовано чіткої відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння, не зафіксовано ознак наркотичного сп`яніння, а його поведінка відповідала обстановці та була логічною і послідовною, апеляційний суд відхиляє як безпідставні. 
Як вбачається з матеріалів справи та відеозапису, працівниками поліції повідомляли ОСОБА_1 про наявність у нього ознак наркотичного сп`яніння та запропонували пройти огляд у встановленому законом порядку в медичному закладі, від якого він неодноразово відмовився, як встановлено з відеозапису.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що для кваліфікації дій водія за ст. 130 КУпАП визначальним є сам факт відмови особи від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а не фіксація на відеозаписі всіх зовнішніх ознак сп`яніння. Посилання апелянта на логічність та послідовність його поведінки не спростовують наявності підстав для направлення його на огляд в медичному закладі та не ставлять під сумнів висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Пунктом 1 розділу Х «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі», затверджену наказом МВС від 7 листопада 2015 року №1395, передбачено, що водії, стосовно яких у поліцейських є достатні підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Аргументи апелянта, що ОСОБА_1 не відсторонено від керування транспортним засобом, спростовуються відеозаписом, описаним вище за текстом.
Із матеріалів справи та відеозапису події, встановлено, що всі дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735, ст. 35 ЗУ «Про національну поліцію».
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги адвоката Ратича Т.М., є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
поновити ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2026 року.
Постанову Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 лютого 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Ратича Тараса Михайловича - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя Партика І.В.