Справа № 132/1615/25
Провадження № 2/132/1041/26 
РІШЕННЯ 
Іменем України

"04" травня 2026 р. м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого Карнауха Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Лисюк О.П., 
представника позивача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в місті Калинівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії, поданим його представником за довіреністю Ліфанчуком Миколою Олександровичем, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції та вимог сторін.
Позов.
До Калинівського районного суду Вінницької області 22.05.2025 засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії, подана представником – Ліфанчуком Миколою Олександровичем, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу в розмірі 5 336,73 грн, 3% річних на суму 100,58 грн, інфляційного збільшення в розмірі 280,17 грн, а також сплаченого судового збору на суму 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 17.10.2024 Калинівським районним судом Вінницької області було видано судовий наказ у справі №132/3272/24, згідно якого судом наказано стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії заборгованості за послугу з розподілу природного газу в розмірі 3 946, 77 грн.
В подальшому ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 25.11.2024 у справі № 132/3272/24 було задоволено заяву споживача та скасовано судовий наказ. Заявнику було роз`яснено про право на звернення до суду з тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. 
Відтак, враховуючи, що ОСОБА_2 основний борг, що був предметом стягнення у справі № 132/3272/24 не погашено, а навпаки збільшився, ТОВ «Газорозподільні мережі України» вимушене звернутись до суду із даною позовною заявою. 
Згідно із позовом, ОСОБА_2 є споживачем та отримувачем послуги з розподілу природного газу в розумінні Закону України «Про ринок природного газу» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки його будинок (об`єкт споживання) газифікований та приєднаний до газорозподільної системи, та в даному випадку Товариство з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» є оператором ГРМ, що здійснює розподіл природного газу споживачам в межах Вінницької області. У зв`язку із чим в автоматизованій системі обліку споживання і розрахунків (бази даних абонентів) на нього відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідач здійснює фактичний відбір газу, що підтверджується зміною показників лічильника по рахунку № НОМЕР_1 , відображеному у сформованому фінансовому стані та довідкою про обсяг споживання природного газу. Здійснюючи зазначені вище дії, ОСОБА_2 фактично приєднався до умов договору розподілу природного газу, акцептувавши його, зміст якого розміщений на офіційному веб-сайті ТОВ «Газорозподільні мережі України», який відповідає Типовому договору розподілу природного газу та обов`язковий до виконання всіма суб`єктами ринку природного газу (зокрема і побутовими споживачами). ТОВ «Газорозподільні мережі України» належним чином виконало умови зобов`язання, тоді як ОСОБА_2 в порушення умов договору не вносить своєчасно плату за отримані послуги у повному обсязі, внаслідок чого за період з жовтня 2023 року по грудень 2024 року виникла заборгованість у розмірі 5 336,73 грн, яку в добровільному порядку не погашає, а тому товариство вимушене звернутися до суду із вказаним позовом. 

Правом подати відзив відповідач не скористався. 
При цьому, у своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, серед іншого, зазначив, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки у спірний період не укладав та не підписував договір з позивачем, жодного разу не проводив оплату на рахунок позивача, фактично не користувався послугами позивача з розподілу газу, газ до його будинку під`єднано та обладнано за рахунок особистих коштів попереднього власника будинку. Позивачем не надано доказів надання відповідних послуг.

ІІ. Процесуальні дії у справі, заяви, клопотання сторін.
Заочним рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 06.08.2025 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії, поданий його представником за довіреністю Ліфанчуком Миколою Олександровичем, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу, ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послугу розподілу природного газу в розмірі 5 717,48 грн та судовий збір у розмірі 2 422,4 грн.
Після цього до Калинівського районного суду Вінницької області 27.01.2026 надійшла заява ОСОБА_2 про перегляд цього заочного рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06.08.2025. Вказану заяву згідно із протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 27.01.2026 передано для розгляду судді Карнауху Н.П.
Ухвалою суду від 06.04.2026 задоволено вказану заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, скасовано заочне рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 06.08.2025 у цивільній справі №132/1615/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії, поданим його представником за довіреністю Ліфанчуком Миколою Олександровичем, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні на 13:10 год. 29.04.2026. Постановлено у це судове засідання викликати осіб, які беруть участь у справі. Встановлено учасникам справи такі строки для подання заяв по суті справи: відповідачу - для подання відзиву на позов - не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; відповідачу - для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження - не пізніше 15 днів з дня отримання цієї ухвали; позивачу - для подання відповіді на відзив - не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву; відповідачу - для подання заперечень на відповідь на відзив - не пізніше 5 днів з дня отримання відповіді на відзив на позов.
Вказану ухвалу разом із судовими повістками направлено сторонам. Згідно із відомостями, які містяться в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», ці документи доставлено до електронного кабінету позивача 07.04.2026 та 08.04.2026 відповідно. Відповідачу ОСОБА_2 ухвалу суду та судову повістку вручено особисто під розписку 09.04.2026.
Правом подати відзив на позов відповідач не скористався.
В судове засідання, призначене на 13:10 год. 29.04.2026, з`явився представник позивача за довіреністю Ліфанчук М.О., який пред`явлений позов підтримав, просив задоволити з наведених у позовній заяві підстав. Додатково звернув увагу на те, що у своїй заяві про скасування заочного рішення суду відповідач фактично визнав, що його будинок газифіковано. Відповідач не надав будь-яких доказів про те, що він не споживав газ.
Відповідач ОСОБА_3 в це судове засідання не з`явився, до суду 09.04.2026 надійшла його заява, в якій він зазначив, що заперечує щодо задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» з підстав, зазначених у заяві про перегляд заочного рішення, просить проводити розгляд справи за його відсутності.
У судовому засіданні 29.04.2026 судом заслухано вступну промову представника позивача, досліджено письмові докази у справі, заслухано додаткові пояснення представника позивача.
Після закінчення з`ясування обставин справи, відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, ухвалено, що судове рішення буде проголошене о 13:30 год. 04.05.2026.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.
Згідно із відповіддю № 1455046 від 06.06.2025 із Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з 20.04.2015 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35). 
Відповідно до розрахунку заборгованості за розподілений природний газ щодо відповідача ОСОБА_2 як споживача послуг з розподілу природного газу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , присвоєний ЕІС-код № 56ХМ01F689658218, за адресою: АДРЕСА_1 , параметри лічильника газу САМГАЗ RS/2001-2 G4, серійний номер 6890450, пломба 59300969; прилади: 2-х конт. котел-1, плита-1 (а.с. 8).
З цього розрахунку вбачається, що показник лічильника змінювався з 6643 станом на 29.11.2023 до 8346 станом на 31.07.2024.
За період з жовтня 2023 року по грудень 2024 року відповідачу нараховано заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 5 336,73 грн. 
Згідно із довідкою про фактичний обсяг споживання природного газу за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_1 за період з жовтня 2021 року по вересень 2022 року спожито природного газу в кількості 2 209,93 м3, за період з жовтня 2022 року по вересень 2023 року – 1 974, 38 м3 (а.с. 26).
Відповідно до чинної на час спірних правовідносин постанови НКРЕКП від 30.12.2022 № 1944 (із змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 29.09.2023 №1777) «Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ», зокрема, Вінницької філії – у розмірі 1,76 грн за 1м3 на місяць (без урахування ПДВ).
З розрахунку заборгованості вбачається, що вартість послуг з розподілу природного газу з урахуванням ПДВ (20 %) для відповідача склала по періодам: з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 388,95 грн (щомісячна плата для відповідача у 2023 році) (2 209, 53 м3 х 2,112 грн за 1м3 /12міс. = 388,95 грн); з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року у розмірі 347,49 грн (щомісячна плата для відповідача у 2024 році) (1 974,38 м3 х 2,112 грн за 1м3 /12міс. = 347,49 грн). 

ІV. Оцінка суду.
Суд, оцінюючи належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, дійшов такого висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Правовідносини, які виникли між споживачем та газорозподільною організацією врегульовано, передусім, положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/27829.
З положень ст. 11 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до п. 39 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.
Положеннями пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс газорозподільних систем) визначено, що:
- договір розподілу природного газу це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу;
- доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи;
- оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;
- споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу;
- ЕІС-код (Energy Identification Code) персональний код ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (за необхідності), присвоєний Оператором газорозподільної системи в установленому цим Кодексом порядку;
- постачальник природного газу (постачальник) суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.
Пунктом 1.4 розділу І Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), визначено:
- послуга з розподілу природного газу - послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача;
- персоніфіковані дані - персоніфіковані дані щодо Споживача та його об`єкта (назва, П.І.Б., ЕІС-код, перелік вузла(ів) обліку та відповідні дані вузла обліку тощо), визначені в заяві-приєднанні, які є достатніми для проведення взаєморозрахунків та визначення об`єму споживання природного газу.
Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах: забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу; забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах; забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.
Пунктом 3 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем передбачено, що для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.
Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1.3 розділу І Типового договору розподілу природного газу цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.
Пунктом 4 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем встановлено, що договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.
У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт (пункт 5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем).
Варто зазначити, що відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів направлення ним позивачу заяви про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.
Відповідно до пункту 6 глави 3 розділу І Кодексу газорозподільних систем на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ, зокрема, присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний EIC-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника.
Згідно із пунктами 6.1, 6.2 розділу VI Типового договору розподілу природного газу оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.
Положеннями абзацу 2 пункту 6.6 розділу VI Типового договору розподілу природного газу встановлено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ.
Відповідно до пункту 6.3 розділу VI Типового договору розподілу природного газу величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
Згідно із абзацом 1 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.
Пунктом 3.2 розділу ІІІ Типового договору розподілу природного газу (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) встановлено, що за умови включення Споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника у розрахунковому періоді та відсутності простроченої заборгованості за цим Договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об`єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу. Приймання-передача обсягу газу, належного Споживачу, а також перехід експлуатаційної відповідальності за стан газових мереж від Оператора ГРМ до Споживача відбуваються на межі балансової належності об`єкта Споживача. Споживач забезпечує належну експлуатацію власних газових мереж після межі балансової належності згідно з чинним законодавством, зокрема відповідно до вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.06.2015 за № 674/27119, або укладає відповідний договір з будь-якою організацією, яка має право на виконання таких робіт, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. За домовленістю Сторін експлуатаційна відповідальність Оператора ГРМ може бути поширена і на газові мережі (їх частину) Споживача, якщо це визначено в акті розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, що є невід`ємною частиною цього Договору. Порядок укладання акта розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності Сторін визначений Кодексом газорозподільних систем.
Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем визначено, що межа балансової належності - точка розмежування газових мереж між суміжними власниками газових мереж за ознаками права власності чи користування, на якій відбувається приймання-передача природного газу; межа експлуатаційної відповідальності сторін - точка розмежування газових мереж за ознакою договірних зобов`язань з експлуатації окремих ділянок або елементів, яка встановлюється на межі балансової належності або за згодою сторін в іншій точці газових мереж.
Положеннями глави 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем встановлено, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.
Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ.
У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.
Якщо побутовий споживач за договором розподілу природного газу не забезпечений лічильником газу, фактичний об`єм спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту побутового споживача за відповідний календарний місяць визначається за нормами споживання.
Об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування (постанова НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року).
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно із відомостями, наведеними у заяві ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, відповідач є власником вказаного об`єкту нерухомості з 2013 року. 
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 та ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання та розподілу природного газу.
Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Відповідачем виконані умови для приєднання до договору розподілу природного газу: будинок відповідача (об`єкт споживання) газифікований та приєднаний до газорозподільної системи, що перебуває у користуванні позивача, в зв`язку з чим в автоматизованій системі обліку споживання і розрахунків (бази даних абонентів) на нього відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 та в матеріалах справи наявне документальне підтвердження споживання природного газу (довідка по особовому рахунку).
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 639/10591/14-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.09.2022 у справі №717/341/21, від 10.10.2023 у справі №339/221/20, постановах Вінницького апеляційного суду від 13.06.2024 у справі №127/14726/24, від 25.02.2021 у справі №132/2287/20, від 07.04.2022 у справі №129/1688/21, від 27.04.2022 у справі №136/2113/21, від 25.05.2022 у справі №136/2114/21; постанові Чернігівського апеляційного суду від 19.02.2025 у справі № 742/5481/24 та постанові Львівського апеляційного суду від 20.12.2024 у справі №462/3916/24
При цьому, суд враховує, що відповідач в своїй заяві про перегляд заочного рішення підтвердив те, що будинок АДРЕСА_1 газифіковано, відповідач не заперечував факт споживання ним газу. Водночас відповідач не надав суду будь-яких доказів направлення ним позивачу заяви про припинення розподілу природного газу за вказаною адресою.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач шляхом вчинення дій по споживанню природного газу приєднався до вказаного Типового договору, що підтверджується, зокрема, зміною показників лічильника в бік збільшення. При цьому, споживання природного газу та оплати рахунків за спожитий природний газ відповідач фактично не заперечував.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростовування доводів позивача щодо об`єму спожитого природнього газу, який взято для розрахунку розподілу природного газу, розміру нарахованої вартості послуги, не обґрунтовано в чому його неправильність, не надано на його спростування чи підтвердження його неправильності жодних доказів.
Тобто, відповідачем не спростовано наявність між ним, як побутовим споживачем природного газу, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» договірних відносин, надання позивачем послуги з фізичної доставки та розподілу природного газу до об`єкта побутового споживача та виникнення заборгованості у визначеному позивачем розмірі.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншого розміру процентів не встановлено договором або законом. За змістом даного пункту визначеної статті нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово комунальних послуг» внесено зміни до пункту 1 постанови КМУ від 05.03.2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» та скасовано заборону на припинення житлово-комунальних послуг, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням у разі їх несплати, по всій території України, за винятком тих домоволодінь, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією відповідно до визначеного Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій переліку.
Зважаючи на викладене, позивачем здійснено розрахунок 3 % річних та інфляційного збільшення від простроченої суми за період з моменту скасування Кабінетом Міністрів України заборони такого нарахування по дату звернення до суду із позовною заявою, який є додатком до цієї заяви. А саме відповідачу нараховано: 3 % річних в розмірі – 100,58 грн, інфляційні нарахування – 280,17 грн. Відповідач заперечень щодо цього розрахунку не висловив, контррозрахунку не надав.
Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, з урахуваннями трьох відсотків річних та інфляційних втрат, складає 5 717,48 грн та підлягає стягненню в судовому порядку.
Згідно частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

V. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 80, 81, 82, 259, 264, 265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії, поданий його представником за довіреністю Ліфанчуком Миколою Олександровичем, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії (ЄДРПОУ 45165321, місцезнаходження: м. Вінниця, провулок К. Широцького, будинок № 24) заборгованість за послугу розподілу природного газу в розмірі 5 717,48 грн, з якої сума основної заборгованості складає 5 336,73 грн, 3 % річних в сумі 100,58 грн, інфляційне збільшення в сумі 280,17 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Вінницької філії (ЄДРПОУ 45165321, місцезнаходження: м. Вінниця, провулок К. Широцького, будинок № 24) судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.
Судові витрати відповідача залишити за відповідачем.
Копію рішення направити сторонам до відома.
Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Карнаух