ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 922/881/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М. , Булгакової І.В. ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю HL Agroholding s.r.o. (далі - Товариство, скаржник) 

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 (суддя: Добреля Н.С. ) та 
постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 (судді: Склярук О.І. , Гетьман Р.А. , Россолов В.В. )

за скаргою Товариства на дії в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Андрія Баннікова (далі - в.о. начальника відділу)

у справі за позовом Товариства
до Державного підприємства «Хлібна база №85» (далі - Підприємство), 
про стягнення коштів.

ВСТУП

Причиною звернення до Верховного Суду є наявність/відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльність в.о. начальника відділу та зобов`язання його вчинити дії.
ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий зміст скарги на дії в.о. начальника відділу
1. Товариство звернулося до суду зі скаргою на дії в.о. начальника відділу, в якій просило:
- визнати протиправною бездіяльність в.о. начальника відділу щодо невідновлення виконавчого провадження за примусовим виконанням рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/881/17;
- зобов`язати в.о. начальника відділу винести постанову про відновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/881/17.

1.1. На обґрунтування скарги, Товариство, зокрема, зазначило, що 29.09.2025 Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженню № 9210276 на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) у зв`язку з тим, що згідно з наказом Фонду державного майна України від 20.02.2024 №336 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (із змінами і доповненнями), боржник був включений до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації. Стягувач вважає, що орган виконавчої служби при винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженню №79210276 припустив порушення норм статті 8, частини другої статті 19, частин першої та другої статті 55, пункту 9 частини другої статті 129, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України та статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в частині права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, постановленого проти держави та державних підприємств.

Стислий зміст оскаржуваних судових рішень
2. Господарський суд Харківської області ухвалою від 23.12.2025, яку Східний апеляційний господарський суд постановою від 13.04.2026 залишив без змін, в задоволенні скарги Товариства відмовив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
3. Товариство звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі №922/881/17 скасувати; ухвалити нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність в.о. начальника відділу щодо невідновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/881/17 та зобов`язати його винести постанову про відновлення виконавчого провадження за примусовим виконанням рішення Господарського суду Харківської області у цій справі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (нова редакція)
4. У касаційній скарзі Товариство із посиланням на абзац 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зазначає, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими; суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, а саме: пункт 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII (зупинення виконавчого провадження у разі включення боржника до переліку об`єктів приватизації), незважаючи на той факт, що ця норма не відповідає приписам статей 8, 19, 55, 129, 129-1 Конституції України; вказує на неврахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №335/1961/23 (провадження №61-2268св24); на думку скаржника, суди не застосували статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого протоколу до Конвенції, які гарантують обов`язковість виконання остаточного судового рішення та захист права на мирне володіння майном стягувача; порушили норми процесуального права, а саме приписи статей 15, 18, 236 ГПК України.

Позиція інших учасників справи строк 
5. Відзиви на касаційну скаргу від Підприємства та в.о. начальника відділу до Суду не надходили.

Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2026 для розгляду касаційної скарги Товариства у справі №922/881/17 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), суддів Бенедисюка І.М. , Власова Ю.Л .

7. Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2026.

8. Верховний Суд ухвалою від 27.05.2026 відкрив касаційне провадження у справі №922/881/17 за вказаною касаційною скаргою у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
9. Предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду Харківської області від 23.12.2025, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі №922/881/17, за наслідком розгляду скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця.

10. Відмовляючи у задоволенні скарги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що включення Підприємства до переліку об`єктів малої приватизації є обставиною, що прямо визначена законодавцем як підстава для обов`язкового зупинення виконавчих дій згідно з пунктом 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII, та не потребує додаткового встановлення чи тлумачення, а тому дії в.о. начальника щодо невідновлення виконавчого провадження є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

11. У контексті доводів касаційної скарги та з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин, Суд виходить з такого.

12. Відповідно до положень статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

13. За змістом статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

14. Згідно з положеннями частини першої статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

15. Аналогічні положення містить частина друга статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

16. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

17. Водночас, положеннями статті 339 ГПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

18. Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

19. За приписами частини першої статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

20. Статтею 13 Закону №1404-VIII визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом. Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

21. Повноваження виконавця щодо вчинення виконавчих дій наведені у статті 18 Закону №1404-VIII через визначення переліку прав і обов`язків виконавця.
22. Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

23. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (підпункти 1, 3 частини другої статті Закону №1404-VIII).

24. У статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

25. Верховний Суд зауважує, що в силу приписів згаданих положень законодавства, що регулює порядок вчинення виконавчих дій державним виконавцем, останній повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону №1404-VIII, а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

26. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» державного виконавця.

27. Під час розгляду скарги Товариства суди встановили таке.

28. Господарський суд Харківської області рішенням від 24.04.2017 у справі №922/881/17 стягнув з Підприємства на користь Товариства 700.150,00 дол. США та 8.919,88 дол. США витрат зі сплати судового збору.

29. На примусове виконання вищевказаного рішення Господарським судом Харківської області 11.05.2017 був виданий відповідний наказ, який був надісланий на адресу стягувача. У тексті наказу зазначено, що він вступає в законну силу 11.05.2017 та дійсний для пред`явлення до виконання до 12.05.2020.

30. Товариство у вересні 2025 року звернулося із заявою до виконавчої служби про примусове виконання наказу №922/881/17, який було видано 11.05.2017 Господарським судом Харківської області. Доказів звернення позивача із заявою до виконавчої служби про примусове виконання вище зазначеного наказу до вересня 2025 року матеріали справи не містять. Письмових пояснень з цього приводу позивач не надав. 

31. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. від 29.09.2025 відкрито виконавче провадження №79210276 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 11.05.2017 у справі №922/881/17.

32. Наказом Фонду державного майна України від 20.02.2024 №336 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 №1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (зі змінами) доповнено Додаток 2 «Перелік єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду» наступною позицією, зокрема, Єдиний майновий комплекс ДП «ХЛІБНА БАЗА №85».

33. Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. від 29.09.2025 зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №79210276 на підставі пункту 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII.

34. Стягувач 24.11.2025 звернувся до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Антосік І.О. із заявою про відновлення виконавчого провадження, в якій, посилаючись на постанову Верховного Суду від 26.06.2024 у справі №335/1961/23, просив останнього відновити виконавче провадження №79210276 та забезпечити стягнення з боржника 700.150,00 дол. США та 8.919,88 дол. США витрат зі сплати судового збору. 

35. У відповідь на зазначену заяву 05.12.2025 Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 05.12.2025 №23830 повідомив HL Agroholding s.r.o. про відсутність підстав для відновлення виконавчого провадження №79210276, оскільки відсутня інформація та документальне підтвердження щодо завершення та/або припинення приватизації боржника.

36. Вважаючи вказану відмову у відновленні виконавчого провадження незаконною та необґрунтованою, стягувач звернувся до господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця.
37. Отже, як вже зазначалося вище, предметом розгляду скарги Товариства є бездіяльність в.о. начальника відділу щодо невідновлення виконавчого провадження за примусовим виконанням рішення Господарського суду Харківської області по справі №922/881/17.

38. У контексті наведеного варто звернути увагу на те, що підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено у статті 34 Закону №1404-VIII.

39. У пункті 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. 

40. Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у питанні застосування положень пункту 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII колегія суддів застосовує правові позиції Верховного Суду, згідно з якими:

- на законодавчому рівні чітко обумовлено неможливість проведення виконавцем виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №911/862/22, від 22.04.2024 у справі №906/547/23);

- положеннями Закону №1404-VIII передбачено обов`язок державного виконавця зупиняти вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації (постанови Верховного Суду від 22.03.2024 у cправі №910/17385/19, від 06.12.2023 у справі №911/862/22);

- зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника (постанови Верховного Суду від 24.05.2023 у справі №904/11045/15, від 17.01.2023 у справі №904/1182/20, від 22.03.2024 у cправі №910/17385/19, від 15.05.2024 у справі №906/136/23);

- на законодавчому рівні чітко обумовлено неможливість проведення виконавцем виконавчих дій у разі включення особи боржника - державного підприємства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації, та необхідність зупинення виконання таких дій на період відповідного включення, а пункт 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII передбачає загальне правило щодо зупинення усіх виконавчих дій без розмежування окремих видів стягнення (постанови від 11.09.2020 у справі №905/183/18, від 23.02.2023 у справі №924/705/20).

41. Колегія суддів застосовує і правовий висновок, викладений  Верховним Судом у постанові від 18.12.2024 у справі №7/191-04, згідно з яким «пункт 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII покладає на виконавця обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій і при цьому ця норма не містить жодного розмежування виконавчих проваджень, які мають бути зупинені, як і не визначає суті виконавчих дій». 

42. Крім цього, Верховний Суд застосовує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.12.2022 у справі №908/1525/16 (пункт 38), яка зазначила, що приписи пункту 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII є доступними, чіткими, однозначними, а дії держави з виконання цих приписів - передбачуваними і для позивача, і для відповідача.

43. Також у постанові від 07.12.2022 у справі №908/1525/16 (пункт 83) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника.

44. Із зупиненням виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти будь-які виконавчі дії у такому виконавчому провадженні поки існують обставини, якими обумовлено зупинення виконавчого провадження, до того моменту, поки останнє не буде відновлено на підставі постанови виконавця. Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №796/165/18, від 11.01.2023 у справі №346/434/20, які колегія суддів застосовує під час касаційного перегляду цієї справи.

45. Колегія суддів зауважує, що перелік об`єктів малої приватизації державної власності, що підлягають приватизації, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України (частина третя статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).

46. Суди попередніх інстанцій встановили, що Наказом Фонду державного майна України від 20.02.2024 №336 «Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 04.01.2022 №1 «Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації» (зі змінами) доповнено Додаток 2 «Перелік єдиних майнових комплексів державних підприємств і їх структурних підрозділів, у тому числі тих, що передані в оренду» наступною позицією, зокрема, майно ДП «ХЛІБНА БАЗА №85» було включено до об`єктів приватизації державного майна. Зазначений наказ є у вільному доступі та розміщено на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України.

47. Висновок судів попередніх інстанцій про те, що примусове виконання наказу Господарським судом Харківської області від 11.05.2017 у справі №922/881/17 обмежене законодавчими положеннями пункту 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII, яким встановлено обов`язкове зупинення виконавчого провадження через включення боржника до переліку об`єктів приватизації, ґрунтується на правильному тлумаченні вказаних норм права. 

48. Як установлено судами попередніх інстанцій, у листі від 05.12.2025 виконавець зазначив про те, що до відділу не надходило інформації та документального підтвердження щодо завершення або припинення приватизації боржника, такі докази також відсутні в матеріалах справи.

49. Отже, враховуючи вказані обставини, протиправні дії в.о. начальника в контексті доводів касаційної скарги не можуть розглядатися як протиправна бездіяльність. Зважаючи на такі обставини, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні скарги стягувача.

50. Верховний Суд також зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про нерелевантність посилання Товариства на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2024 у справі №335/1961/23, оскільки в означеній справі розглядалася скарга на дії державного виконавця щодо стягнення заробітної плати фізичної особи та належних сум у зв`язку зі звільненням, тоді як у справі, що розглядається, стягується заборгованість за договором цесії.

50.1. Так, у справі №335/1961/23 скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції та залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції про задоволення скарги фізичної особи, Верховний Суд, врахувавши те, що обов`язком держави є забезпечення виконання остаточного рішення та з огляду на тривалу дію зупинення вчинення виконавчих дій, відсутність правової визначеності щодо настання подій, з якими пов`язано відновлення виконавчих дій, а також сумніви щодо існування легітимної мети такого зупинення, дійшов висновку що пункт 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII є таким, що не відповідає Конституції України (суперечить статтям 8, частині 2 статті 19, частинам 1, 2 статті 55, пункту 9 частини 2 статті 129, частинам 1, 2 статті 1291 Конституції України), тому вирішив справу без застосування цієї норми, а із застосуванням норми Конституції України як норми прямої дії з урахуванням юридичної позиції, викладеної у підпункті 5.1 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020, та практики Європейського суду з прав людини щодо права особи на доступ до суду в аспекті розуміння обов`язку держави щодо забезпечення виконання судового рішення, постановленого проти держави та державних підприємств.

50.2. Отже, вирішуючи спір у справі №335/1961/23, Верховний Суд не застосовував до спірних правовідносин пункт 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII, який було застосовано судами попередніх інстанцій у справі №922/881/17, що розглядається, з урахуванням правових висновків щодо застосування такої норми права, викладених у постановах Верховного Суду.

50.3. Верховний Суд у справі №335/1961/23 постановив 26.06.2024 ухвалу про звернення до Пленуму Верховного Суду для вирішення питання щодо внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності (відповідності Конституції України) пункту 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII, вважаючи вказану норму такою, що не відповідає Конституції України (суперечить статтям 8, частині 2 статті 19, частинам 1, 2 статті 55, пункту 9 частини 2 статті 129, частинам 1, 2 статті 1291 Конституції України).

50.4. Постановою Пленуму Верховного Суду від 06.09.2024 № 12 вирішено звернутися до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 12 частини 1 статті 34 Закону №1404-VIII. Однак, станом на час розгляду скарги на дії в.о. начальника відділу у справі №922/881/17 подання щодо конституційності пункту 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII Конституційним Судом України не вирішено.

50.5. Таким чином мотиви і висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26.06.2024 у справі №335/1961/23 щодо незастосування норми пункту 12 частини першої статті 34 №1404-VIII та застосування норм Конституції України як норм прямої дії, у цьому контексті не є подібними і не є підставою для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у цій справі. 

51. Щодо права на мирне володіння майном та принципу пропорційності втручання Верховний Суд неодноразово наголошував, що зупинення виконавчих дій у разі приватизації боржника є законним обмеженням, спрямованим на забезпечення суспільного інтересу (постанови Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №796/165/18, від 07.12.2022 у справі №908/1525/16, від 21.11.2024 у справі №921/275/19). 

52. У такому випадку стягувач не позбавлений права на виконання судового рішення, а лише тимчасово обмежений у часі до завершення процедури приватизації боржника.

Окремо Верховний Суд звертає увагу, що судами попередніх інстанцій встановлено, що на примусове виконання вищевказаного рішення суд 11.05.2017 видав наказ, який надіслав на адресу стягувача. У тексті наказу зазначено, що він вступає в законну силу 11.05.2017 та дійсний для пред`явлення до виконання до 12.05.2020. Товариство у вересні 2025 року звернулося із заявою до виконавчої служби про примусове виконання наказу №922/881/17, який було видано судом 11.05.2017. Доказів звернення позивача із заявою до виконавчої служби про примусове виконання зазначеного наказу до вересня 2025 року матеріали справи не містять. 

53. Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження. Судом не встановлено порушенням судами попередніх інстанцій норм права, як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень, а відтак підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

54. Верховний Суд, враховуючи рішення ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» та від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України», зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
55. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

56. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

57. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Судові витрати
58. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу суду, постановлену за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, або приватного виконавця під час виконання судового рішення не сплачується, відповідно судом касаційної інстанції не розподіляється.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю HL Agroholding s.r.o. залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Харківської області від 23.12.2025 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 у справі №922/881/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова 

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя І. Булгакова