УХВАЛА

30 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №360/1106/24
провадження № К/990/16334/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Смоковича М. І.,
суддів: Мацедонської В. Е., Мельник-Томенко Ж. М.,
перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в :
10 квітня 2026 року зазначену касаційну скаргу сформовано за допомогою підсистеми «Електронний суд».
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Верховний Суд на підставі частини п`ятої статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» проаналізував ухвалені у цій справі судові рішення й установив, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 жовтня 2009 року по 30 листопада 2015 року (включно), обчисленої із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - вересень 2009 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 жовтня 2009 року по 30 листопада 2015 року (включно), обчислену із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - вересень 2009 року, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 22 лютого 2016 року (включно) із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 22 лютого 2016 року (включно), обчислену з врахуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у визначенні ОСОБА_1 розміру підйомної допомоги в 2009 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2009-2015 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2009-2015 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок підйомної допомоги, виплаченої в 2009 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2009-2015 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2009-2015 роках, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Луганський окружний адміністративний суд рішенням від 22 квітня 2025 року позов задовольнив частково.
Визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 24 вересня 2009 року по 30 листопада 2015 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (місяця підвищення доходу) для розрахунку індексації грошового забезпечення - вересень 2009 року, серпень 2010 року, липень 2011 року, липень 2014 року, червень 2015 року та липень 2015 року, а за період з 1 грудня 2015 року по 22 лютого 2016 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (місяця підвищення доходу) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 24 вересня 2009 року по 30 листопада 2015 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (місяця підвищення доходу) для розрахунку індексації грошового забезпечення - вересень 2009 року, серпень 2010 року, липень 2011 року, липень 2014 року, червень 2015 року та липень 2015 року, а за період з 1 грудня 2015 року по 22 лютого 2016 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (місяця підвищення доходу) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум, з утриманням з донарахованих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.
Визнав протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у визначенні ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2010-2015 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2011-2012, 2014 роки, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2010-2015 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2011-2012, 2014 роки, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням з донарахованих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
В решті позову - відмовив. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 березня 2026 року відмовив у відкритті апеляційного провадження відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
Не погодившись із вказаною ухвалою суду апеляційної інстанції, відповідач оскаржив її в касаційному порядку.
Проаналізувавши ухвалені у цій справі судові рішення судом установлено, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження 22 квітня 2025 року.
Військова частина НОМЕР_1 вперше звернулась до суду з апеляційною скаргою у межах 30-денного строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 29 травня 2025 року апеляційну скаргу відповідача залишив без руху, надавши десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду апеляційної інстанції документу про сплату судового збору.
Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10 липня 2025 року апеляційну скаргу відповідача повернув з огляду на не усунення недоліків апеляційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
Вдруге відповідач звернувся з апеляційною скаргою 20 лютого 2026 року тобто, з пропуском строку на апеляційне оскарження, встановленого статтею 295 КАС України. В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в обґрунтування якого відповідач зазначив, що первісну апеляційну скаргу у справі подано у межах 30-денного строку на апеляційне оскарження, а повторна апеляційна скарга подається в найкоротший строк після повернення первісної. 
Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25 лютого 2026 року визнати неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження, викладені в апеляційній скарзі Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі № 360/1106/24. У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження - відмовив, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі № 360/1106/24 залишив без руху, встановивши строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків у визначений судом строк, шляхом надання суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для його поновлення та наданням належних доказів на їх підтвердження.
На виконання вимог вказаної ухвали суду відповідачем подано ідентичну заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначено, що первісну апеляційну скаргу у справі було подано в межах строку на апеляційне оскарження, а повторна апеляційна скарга подається в найкоротший строк після надходження коштів на сплату судового збору.
Перший апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16 березня 2026 року відмовив у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі № 360/1106/24 та відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2025 року у справі № 360/1106/24 з підстав пункту 4 частини першої статті 299 КАС України.
При цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що апелянт звернувся з повторною апеляційною скаргою більш ніж через сім місяців після отримання копії ухвали про повернення первинної апеляційної скарги, що не можна вважати поданням державним органом апеляційної скарги без суттєвих затримок та зайвих зволікань. Відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів, зокрема, для сплати судового збору є суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Суб`єкт владних повноважень, який діє від імені держави, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків. 
Згідно з частиною першою статті 295 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Частиною третьою статті 298 КАС України встановлено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Пунктом 4 частини першої статті 299 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами). Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, що були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, суд виходить з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), що безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними та допустимими засобами доказування.
При вирішенні питання про поновлення строку, у межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, що слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, що він учиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Зважаючи на викладене, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, оскільки апеляційна скарга подана поза межами строку апеляційного оскарження, а підстави для поновлення цього строку відповідачем не наведені.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі № 360/1106/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді В. Е. Мацедонська

Ж. М. Мельник-Томенко