Справа № 524/7374/25
Провадження № 2/533/238/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді - Козир В.П.,
за участю:
секретаря судового засідання - Кругловецького Ю.В.,
представника позивача - Литвиненко А.В. (у режимі ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

17 червня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» через підсистему «Електронний суд» звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука зі позовною заявою до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просив суд з стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 282178830 від 14.11.2023 у розмірі 65718,36 гривень.

Також позивач просив суд стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 гривень, розгляд справи проводити без участі представника, проти заочного рішення не заперечував.

Разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про витребування доказів, у якому позивач просив витребувати від Акціонерного товариства «Універсал Банк» інформацію.

Процесуальні дії та рішення у справі

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 30 липня 2025 року цивільну справу було передано за територіальною підсудністю на розгляд до Козельщинського районного суду Полтавської області (т.с. 1 а.с. 103).

07 жовтня 2025 року цивільна справа надійшла до Козельщинського районного суду Полтавської області.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Козельщинського районного суду Полтавської області від 07.10.2025 справу розподілено головуючій судді Козир В.П. (т.с. 1 а.с. 109).

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 13 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 10 грудня 2025 року (т.с. 1 а.с. 110-112).

Цією ж ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково та витребувано від Акціонерного товариства «Універсал Банк» інформацію.

22.10.2025 від АТ «Універсал Банк» надійшла витребувана ухвалою суду інформація (т.с. 1 а.с. 120-123).

05.11.2025 від АТ «Універсал Банк» повторно надійшла витребувана ухвалою суду інформація (т.с. 1 а.с. 127-129).

Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року вирішено проводити заочний розгляд справи (т.с. 1 а.с. 131).

Заочним рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 10.12.2025 (т.с. 1 а.с .132-141) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором від 14.11.2023 № 282178830 у загальній сумі 65718 гривень 36 копійок. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір у сумі 2422 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу у сумі 5000 гривень 00 копійок.

02 лютого 2026 року представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Мунтяну Ігор Іванович від імені та в інтересах відповідачки через підсистему «Електронний суд» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 25.02.2026 (т.с. 1 а.с. 176-179) заяву представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Мунтяну Ігоря Івановича про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 10 грудня 2025 у цивільній справі № 524/7374/25. Призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 07 квітня 2026 року на 13 годину 30 хвилин.

09.03.2026 від представника відповідачки - адвоката Мунтяну І.І. надійшов відзив на позовну заяву (т.с. 1 а.с. 189-195).

11.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив (т.с. 1 а.с.199-212).

Протокольною ухвалою суду від 07.04.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 01.06.2026, надано дозвіл позивачеві надати письмові пояснення щодо розрахунку та правової природи процентів, нарахованих на тіло кредиту (т.с. 1 а.с. 237).

Протокольною ухвалою суду від 01.06.2026 оголошено у судовому засіданні перерву до 08.06.2026 для надання можливості стороні відповідача ознайомитися зі змістом письмових пояснень позивача (т.с. 2 а.с. 1-2).

У цей же день позивачем надано докази направлення письмових пояснень в електронний кабінет представника відповідачки (т.с. 2 а.с. 12).

У судовому засіданні представниця позивача ТОВ «ФК «Ейс» Литвиненко Ангеліна Володимирівна просила суд позовні вимоги задовільнити у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 у розумінні п.4 ч. 8 ст.128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду (т.с. 1 а.с. 224-225, 226-227, т.с. 2 а.с. 230-231), у судові засідання не з`являлася, про причини неявки у судові засідання не повідомляла, будь-яких заяв, клопотань не подавала.

Представник відповідачки - адвокат Мунтяну Ігор Іванович у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання. У заявах від 01.06.2026 та від 05.06.2026 (т.с. 1 а.с. 239-240, т.с. 2 а.с. 13-15) просив суд розгляд справи провести без його участі та без участі відповідачки. Вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву, підтримав.

Справу розглянуто 08.06.2026 за участю представниці позивача Литвиненко А.В.

08.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Ухвалення та проголошення рішення суду відкладено до 09.06.2026 до 16.00 години. Рішення суду ухвалено, складено та підписано суддею 09.06.2026. 

Аргументи сторін

Позиція позивача (т.с. 1 а.с. 3-10, 199-212, 242-244)

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.11.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 282178830 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Позивач зазначав, що відповідачка за допомогою мережі Інтернет перейшла на офіційний сайт товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідачка заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання.

Відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора RQKY-7392. 

14.11.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 13800,00 грн на банківську карту відповідачки № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідачка прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень.

У подальшому право вимоги за кредитним договором до відповідачки неодноразово відступалося. Останнім кредитором є позивач.

Загальна сума заборгованості відповідачки, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором становить - 65718,36 грн, яка складається зі: 13800,00 грн - заборгованість по кредиту; 51918,36 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на ст. 6, 204, 205, 525, 530, 599, 610-612, 625, 627, 638, 1054-1055, 641, 644, 1077-1078, 1082 України, статті 133-134, 137, 141, 175 Цивільного процесуального кодексу України статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтю 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та правові висновки Верховного Суду України у справі № 404/502/18 (постанова від 23 березня 2020 року), у справі № 732/670/19 (постанова від 09 вересня 2020 року), у справі № 524/5556/19 (постанова від 12 січня 2021 року), у справі № 2-383/2010 (постанова від 14 листопада 2018 року), у справі № 6-979цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року). 

Не погодившись з аргументами представника відповідачки, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач у відповіді на відзив зазначив, що договір про надання кредиту підписаний відповідачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між первісним кредитором та відповідачкою не був би укладений.

Доказів того, що персональні дані відповідачки (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, відповідачкою до суду не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Також звертав увагу суду на те, що ОСОБА_1 до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталася.

Відповідно до алгоритму дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору відповідачка особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Твердження про те, що відповідачка не ознайомлена з умовами кредитування, є безпідставними. Це зумовлено тим, що укладення договору без попереднього ознайомлення зі зазначеними правилами було б технічно неможливим, оскільки процес оформлення договору передбачає обов`язкове підтвердження факту ознайомлення з ними.

Позивач зазначав та звертав увагу суду, що на виконання ухвали суду від АТ «Універсал Банк» надійшла інформація, з якої вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 банком була емітована платіжна картка № НОМЕР_2 . Номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_2 у період з 14.11.2023 по 17.11.2023 був НОМЕР_3 . Також надано виписку по рахунку, з якої вбачається зарахування коштів 14.11.2023 на суму 13 600,00 грн.

Наведені докази в їх сукупності свідчать про те, що відповідачка отримала зазначені кредитні кошти за договором кредитної лінії № 282178830 від 14.11.2023 у розмірі 13600,00 грн. Тобто кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором. За встановленої обставини перерахування на банківську картку відповідачки 14.11.2023 коштів на суму 13600,00 гривень, та водночас заперечення факту надання їй кредитних коштів, є суперечливими. У такий спосіб відповідачка намагається уникнути зобов`язання за кредитним договором.

ОСОБА_1 не надала суду належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», а саме того, що відповідні кошти не зараховані на картковий рахунок позичальника, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідачка не позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Відповідачкою не надано належних доказів, які саме пункти кредитного договору є несправедливими та в чому виражена ця несправедливість по відношенню до споживача фінансових послуг, не зазначено, на підставі яких ознак, зазначених у ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачка кваліфікувала умови договору несправедливими. Інформація, надана первісним кредитором з дотриманням всіх вимог законодавства, викладена їх в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме відповідачка ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора. Підписавши договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами.

Відповідачка з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. 

Позивач звертав увагу суду на те, що вказаний договір кредитної лінії № 282178830 від 14.11.2023, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» чи окремі його положення, недійсними не визнані.

Щодо правомірності умов договору позивач зазначав, що доводи відповідачки про те, що умови укладеного договору в частині визначення строку кредитування є нечіткими та призводять до неправильного його тлумачення, - є помилковими. 

Договором кредитної лінії № 282178830 від 14.11.2023 визначено строк повернення кредиту - 30 днів з моменту його отримання, а також порядок сплати процентів за користування кредитом протягом вказаного періоду (0,72 % за кожен день користування кредитом). У разі неповернення кредиту в визначений строк, сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Крім цього, зобов`язався сплатити відсотки за несвоєчасне повернення кредиту, розмір яких визначено п. 12.4 умов кредитного договору. Будь-яких застережень або зауважень з боку відповідачки щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, до суду належними доказами не подано. У випадку неповного розуміння умов кредитного договору у відповідача була можливість відмовитися від його підписання.

У додаткових письмових поясненнях (наданих позивачем з дозволу суду) позивач пояснив порядок нарахування процентів за користування кредитом так: 
- у період з 14.11.2023 по 14.12.2023 - нарахування здійснювались за дисконтною процентною ставкою, тобто: 13 800,00 грн (тіло кредиту)*0,72/100 = 99,36 грн в день (пункт 8.3.1 договору);
- у подальшому, оскільки відповідачка борг не погасила, у період з 14.12.2023 по 16.01.2024 нарахування за користування кредитними коштами розпочалось за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника, за кожний день користування ним, тобто: 13 800,00 грн (тіло кредиту)*2,98/100 = 411,24 грн в день (пункт 8.4 договору).

16.01.2024 право вимоги за кредитним договором перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» відповідно договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 267 та новим кредитором стало ТОВ «Таліон плюс». Оскільки до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, нарахування за користування грошовими коштами продовжилося відповідно до базової процентної ставки до 11.04.2024 включно. Наступними факторами жодних нарахувань не здійснювалось.

Отже, на думку позивача, нарахування процентів здійснювалося на підставі положень договору, відповідачка до укладення договору була належним чином ознайомлена з усіма його істотними умовами, включаючи порядок та розмір нарахування процентів. Процентна ставка за користування кредитними коштами погоджена відповідачкою, а виходячи з оплатного характеру кредитного договору, відсутні підстави вважати, що умови договору про сплату процентів за користування кредитом є несправедливими та призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договору, оскільки вказаний розмір процентної ставки погоджено за домовленістю сторін у відповідному договорі (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19).

Таким чином, проценти нараховані позивачем у межах строку кредитування, встановленого договором (п. 7.3), та за процентними ставками, визначеними умовами кредитного договору.

Щодо права вимоги позивач зазначав, що 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01 та низку додаткових угод, якими сторони договору продовжували строк дії договору факторингу.

31.12.2023 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024.

Згідно з умовами договору факторингу клієнт зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги. Це означає, що фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення кредитного договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.

У цьому контексті, важливим є те, що реєстр прав вимоги, до якого включений кредитний договір № 282178830 від 14.11.2023, укладений 16.01.2024, тобто через два місяці після укладення кредитного договору. Зазначений реєстр прав вимог містить вичерпну індивідуалізацію щодо предмета договору та ціни. На момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало.

При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на 6, 204, 205,207, 512, 513, 525, 526, 530, 599, 610-612, 625, 627, 638, 639, 641, 644, 1046, 1048, 1054-1055, 1077-1078, 1082 України, статті 76, 77, 80, 81, 83, 123, 133-134, 137, 141, 175, 179 Цивільного процесуального кодексу України статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 49, 60, 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», постанови апеляційних судів та правові висновки Верховного Суду України у справі № 404/502/18 (постанова від 23 березня 2020 року), у справі № 732/670/19 (постанова від 09 вересня 2020 року), у справі № 524/5556/19 (постанова від 12 січня 2021 року), у справі № 2-383/2010 (постанова від 14 листопада 2018 року), у справі № 6-979цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року), у справі № 234/7159/20 (постанова від 10 червня 2021 року), у справі № 127/33824/19 (постанова від 07 жовтня 2020 року), у справі № 561/77/19 (постанова від 16 грудня 2020 року), у справі № 757/40395/20 (постанова від 14 червня 2022 року), у справі № 757/40396/20 (постанова від 20 червня 2022 року), у справі № 904/2073/19 (постанова від 19 березня 2021 року), у справі № 191/5077/16-ц (постанова від 30 травня 2018 року), у справі № 243/6552/20 (постанова від 02 листопада 2021 року), у справі № 372/223/17 (постанова від 06 травня 2020 року), у справі № 752/17604/15-ц (постанова від 11 вересня 2024 року), у справі № 904/1017/20 (постанова від 22 квітня 2021 року), у справі № 910/18036/17 (постанова від 02 жовтня 2018 року), у справі № 917/1307/18 (постанова від 23 жовтня 2019 року), у справі № 902/761/18 (постанова від 18 листопад а 2019 року), у справі № 917/2101/17 (постанова від 04 грудня 2019 року), у справі № 645/5557/16-ц (постанова від 21 вересня 2022 року), у справі № 235/8060/15 (постанова від 31 січня 2025 року), у справі № 373/2054/16 (постанова від 16 січня 2019 року), у справі № 909/968/16 (постанова від 11 вересня 2018 року), у справі № 465/646/11 (постанова від 31 жовтня 2018 року), у справі № 727/2790/25 (постанова від 07 січня 2026 року), у справі № 759/24061/19 (постанова від 28 липня 2021 року), у справі № 183/4256/21 (постанова від 24 лютого 2025 року), у справі № 753/20537/18 (постанова від 29 червня 2021 року), у справі № 334/6972/17 (постанова від 21 липня 2021 року), у справі № 911/3185/20 (постанова від 20 грудня 2021 року), у справі № 905/306/17 (постанова від 18 жовтня 2023 року).

У судовому засіданні представниця позивача Литвиненко А.В. позовні вимоги підтвердила та просила їх задовольнити повністю. Також пояснила, що позивачем помилково у відповіді на відзив було зазначено, що позивачем пред`явлено до стягнення проценти, нараховані на підставі п. 12.4 кредитного договору та ст. 625 ЦКУ України. Всі проценти, що пред`явлені до стягнення, є процентами, нарахованими на підставі п. 7.3 кредитного договору та у відповідності до ст. 1048 ЦКУ.

Позиція відповідача (т.с. 1 а.с. 189-195)

Не погодившись зі позовними вимогами представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Мунтяну Ігор Іванович подав відзив на позовну заяву, у якому просив суд відмовити у позові в повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки зазначав, що саме по собі розміщення інформації на сайті не є належним доказом погодження клієнтом конкретної редакції умов договору. Позивач не надав жодних доказів того, що саме та редакція умов, яку він додає до матеріалів справи, була чинною на момент укладення договору. Відсутні підтвердження дати затвердження відповідної редакції, дати набрання нею чинності, а також доказів її незмінності на момент виникнення спірних правовідносин. За відсутності фіксації конкретної редакції неможливо встановити дійсний зміст зобов`язань сторін.

Крім того, позивач не надав жодних технічних доказів, які б об`єктивно підтверджували факт вчинення дій саме відповідачем. У матеріалах справи відсутні технічні логи системи, IP-адреси, журнали доступу, дані про MAC-адресу пристрою, метадані електронного документа, інформація про геолокацію або інші цифрові сліди, що дозволяють ідентифікувати конкретного користувача. Сам по собі факт наявності електронного файлу з відображенням одноразового ідентифікатора не є достатнім доказом того, що відповідні дії виконані саме відповідачем.

Відповідно до вимог процесуального законодавства обов`язок доказування покладається на сторону, яка заявляє вимогу, однак позивач не довів належними доказами персональну участь відповідача у підписанні договору.

Представник відповідачки зазначав, що відсутні докази того, що одноразовий ідентифікатор (SMS-код або інший код підтвердження) був введений саме відповідачкою. Позивач не надав підтвердження, що номер телефону, на який надсилався код, належав відповідачці на момент укладення договору, що цей номер не був втрачений, переданий третім особам або використаний без його відома. Також відсутні докази застосування додаткових засобів автентифікації (BankID, кваліфікованого електронного підпису чи інших способів ідентифікації), які б унеможливлювали використання персональних даних відповідача третіми особами. За таких обставин не виключається можливість використання одноразового ідентифікатора сторонньою особою, а отже сам факт введення коду не доводить наявність волевиявлення саме відповідачки.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами ані факту підписання договору саме відповідачкою, ані факту її волевиявлення на укладення договору, ані факту належного ознайомлення з конкретною редакцією умов договору. 

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт зарахування кредитних коштів саме на рахунок відповідачки.

Позивач звертався до суду з клопотанням про витребування доказів, у прохальній частині якого зазначав про факт зарахування коштів на картковий рахунок та просив у разі наявності такого зарахування надати первинні документи бухгалтерського обліку, що його підтверджують. Наведене свідчить про відсутність у позивача належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів відповідачці, а також про припущувальний характер його тверджень щодо наявності такого зарахування.

Сукупність наведених обставин свідчить про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у їх задоволенні. Надані позивачем матеріали не містять доказів чинної редакції договору, технічних даних ідентифікації користувача та підтвердження ознайомлення відповідача з умовами договору. За таких обставин позовні вимоги є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Заявлена до стягнення сума відсотків більш ніж у три з половиною рази перевищує суму основного боргу, що саме по собі свідчить про її очевидну неспівмірність та потребує особливо ретельної перевірки судом обґрунтованості такого нарахування. Такий розмір нарахувань фактично призводить до необґрунтованого та надмірного фінансового навантаження на споживача та суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема принципам розумності, справедливості та добросовісності.

Позивачем до матеріалів справи додано розрахунок заборгованості, який містить лише узагальнену суму боргу та додаток у вигляді таблиці. Такий документ не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки є внутрішнім бухгалтерським або аналітичним документом банку та не підтверджений первинними обліковими документами, що відображають фактичні операції за кредитним договором.

Нараховані позивачем відсотки у розмірі 54624,33 грн виглядають завищеними, неспівмірними з основним боргом, і містять ознаки необґрунтованого збагачення кредитора. У сукупності зазначені недоліки свідчать про те, що розрахунок позивача не може вважатися належним і допустимим доказом, а представлені дані не дають змоги суду перевірити обґрунтованість вимог про стягнення заявленої суми. Відповідно, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості на підставі наданого розрахунку є сумнівними та підлягають відмові або додатковій перевірці з наданням належних первинних документів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що право вимоги за зобов`язаннями саме відповідачки було фактично відступлено на його користь. До матеріалів справи долучено лише копію договору факторингу без належного підтвердження того, що кредитний договір, укладений з відповідачкою, включений до переліку прав вимоги, які були передані за таким договором. Водночас відсутні належним чином засвідчені додатки до договору факторингу (реєстри боржників, акти приймання-передачі прав вимоги тощо), які б містили відомості про відповідачку, номер кредитного договору, суму заборгованості та інші істотні дані.

Позивачем подано паперову копію електронного доказу, яку з огляду на те, що оригінал цього електронного доказу позивачем суду не було подано, відповідач ставить під сумнів відповідність поданої позивачем копії (паперової копії) оригіналу, то такий доказ немає братися судом до уваги згідно положень ч. 5 ст. 100 ЦПК України.

Згідно зі сталою судовою практикою, враховуючи сучасний розвиток цифрових технологій та практику укладення договорів у кіберпросторі, у справах, де фігурують електронні документи - електронні докази, останні мають надавати суду - в оригіналі або в електронній копії, а якщо подано паперову копію електронного доказу то відповідно для виключення сумнівів, щодо відповідності паперової копії електронному оригіналу - суду надається оригінал електронного доказу. Позивач цього при поданні позовної заяви не зробив. Позивач обмежився лише посиланнями на місцезнаходження електронних доказів, що не може бути підтвердити факт укладання такого договору.

Позивач стверджує, що договір був підписаний відповідачкою за допомогою кваліфікованого електронного підпису. Однак, позивачем не надано доказів підписання договору кваліфікаційним електронним підписом, сертифікату ключа електронного підпису відповідачки, підтвердження того, що номер телефону та сім карта відповідачки оформлені саме на неї, що свідчить про недоведення позивачем належної ідентифікації відповідачки та підписання договору.

Позивач не має права вимоги до відповідачки за кредитним договором, а тому відсутній предмет позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт переходу до нього права вимоги за спірним зобов`язанням. Надані до матеріалів справи документи не містять достатніх відомостей, які б підтверджували включення вимоги до відповідача до предмета відповідних договорів факторингу. Зокрема, позивачем надано лише витяги з реєстрів боржників, які не дають можливості встановити повний обсяг переданих прав вимоги, а також перевірити, чи дійсно вимога до відповідача була включена до переліку переданих вимог. Крім того, надані документи не підтверджують фактичного виконання сторонами договорів факторингу, зокрема відсутні належні докази здійснення оплати за відступлення права вимоги, що є істотною умовою таких правовідносин. Також матеріали справи не містять належних доказів, які б дозволяли встановити момент переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. 

Представник відповідачки уважав, що позивач не набув статусу належного кредитора у спірному зобов`язанні.

При нормативному обґрунтуванні відзиву на позовну заяву відповідачка та її представник посилалися на статті 13, 207, 509, 512, 514, 626, 628, 638, 1054, 1077, 1078, п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, статті 12, 13, 77, 80, 81, 100, 178, 263 Цивільного процесуального кодексу України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», статтю 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», статтю 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», постанови апеляційних судів та висновки Верховного Суду у справі № 753/20537/18 (постанова від 29 червня 2021 року), у справі № 334/6972/17 (постанова від 21 липня 2021 року), у справі № 911/3185/20 (постанова від 20 грудня 2021 року), у справі № 129/1033/13-ц (постанова від 18 березня 2020 року), у справі № 905/306/17 (постанова від 18 жовтня 2023 року), у справі № 5026/886/2012 (постанова від 27 вересня 2021 року), у справі № 221//2373/12 (постанова від 15 квітня 2024 року), у справі № 914/868/17 (постанова від 24 квітня 2018 року), у справі № 910/11965/16 (постанова від 18 жовтня 2018 року).

Фактичні обставини справи, встановлені судом (матеріали справи досліджувалися у змішаному вигляді: паперовому та електронному)

14.11.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (за договором - кредитодавець) та відповідачкою ОСОБА_1 (за договором - позичальник) було укладено договір кредитної лінії № 282178830 (надалі - кредитний договір або договір кредиту), який було підписано електронним підписом позичальника (відповідачки), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», про що свідчить п. 4.10.7, п. 14.2, р. 15 кредитного договору (т.с. 1 а.с. 74-76).

Кредитний договір містить такі терміни та визначення, що використовуються у договорі:
- дисконтний період кредитування або дисконтний період - період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші у межах встановленого кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення кредиту протягом строку дії договору (п.1.1.3 кредитного договору);
- електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником та пересилаються кредитодавцю (п. 1.1.5 кредитного договору);
- заявка - анкета встановленої кредитодавцем форми, що інтегрована в інформаційно комунікаційну систему кредитодавця, яка заповнюється позичальником через комунікаційний ресурс кредитодавця. Заявка заповнюються з метою вчинення електронного правочину, ідентифікації в Інформаційно-комунікацій системі кредитодавця у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» та містить дані що необхідні для прийняття кредитодавцем рішення щодо видачі чи відмови у видачі кредиту;
- продовження дисконтного періоду або пролонгація - умова договору, яка дає можливість позичальнику продовжити строк дисконтного періоду шляхом здійснення оплати всіх нарахованих на день платежу процентів за користування кредитом з відповідним призначенням платежу (п. 1.1.23 кредитного договору);
- термін платежу - календарна дата, коли позичальник має повернути суму кредиту та/або сплати проценти за користуванням ним, визначена за правилами описаними в договорі (п. 1.1.32 кредитного договору).

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі кредитного ліміту на суму 13800 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - правила).

Згідно з п. 2.2 кредитного договору сума кредитного ліміту, вказана у п. 2.1 договору, - це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.

Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 13800 грн 00 коп. 14.11.2023 (що є датою надання кредиту) (п. 2.3 кредитного договору).

Другий та решта траншів з договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачений цим договором (п. 2.4 кредитного договору).

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) у межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2 договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.

Відповідно до п. 3.2 кредитного договору сторони погодили, що встановлений у п. 3.1 договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена…

Згідно з п. 3.3 кредитного для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 2980 грн 80 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій, позичальник інформується через особистий кабінет.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору з метою укладення цього договору позичальник, ознайомившись з правилами, заповнив заявку, вказавши всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. При подачі заявки позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення договору (перший транш) та строк оплати обов`язково платежу по процентам за користування кредитом. Протягом обраного строку застосуються спеціальні умови користування кредитом - дисконтний період. Максимально доступна сума кредиту, яка доступна позичальнику і яку позичальник може отримати шляхом ініціювання другого та наступних траншів, вказана у п. 2.1 договору як сума кредитного ліміту, та визначається кредитодавцем в залежності від кредитного рейтингу позичальника.

У п. 4.7 кредитного договору зазначено, що … верифікація позичальника здійснена шляхом отримання інформації про позичальника з офіційного та/або надійного джерела, а саме таким способом: спосіб верифікації - Система BankID НБУ; дата отримання інформації - 05.08.2022; ідентифікатор для перевірки сесії передачі інформації - e061ccb3-159c-4899-8a21 0b085e71476e.

Відповідно до п. 4.10.7 кредитного договору позичальник ознайомившись з усіма істотними умовами оферти надав згоду (акцепт) на укладення договору шляхом направлення повідомлення кредитодавцю, яке підписано відповідно до абзацу 2 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: шляхом введення у спеціальному полі під офертою, яка містить усі істотні умови договору, одноразового ідентифікатора, який відповідає вимогам п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», та натиснення іконки «відправити/підписати». Вказана іконка стає активною лише після отримання та введення одноразового ідентифікатора для підписання договору та одноразового ідентифікатора для підписання паспорту кредиту. Після підпису електронного повідомлення позичальником, зазначене повідомлення надійшло в Інформаційно-комунікаційну систему кредитодавця, відповідно з цього моменту кредитодавець повідомлений про те, що позичальник надав згоду (акцептував) на пропозицію (оферту) кредитодавця щодо укладання договору. Моментом підписання цього договору є використання його сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписанням договору зі сторони кредитодавця є формування на дання на ознайомлення позичальнику оферти, а також генерація та направлення позичальнику одноразового ідентифікатора. Підписанням договору зі сторони позичальника є направлення позичальником повідомлення, що містить одноразовий ідентифікатор, отриманий від кредитодавця через особистий кабінет.

Згідно з п. 5.1. кредитного договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки  НОМЕР_1 , що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором.

Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 14.12.2023, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником (п. 7.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 7.2.1 кредитного договору в обов`язковому порядку основна сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з таких обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; (п. 7.2.2) дострокового припинення дії договору у порядку, передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору.

Згідно з п. 7.3 кредитного договору кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 14.12.2028.

Після закінчення дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно (п. 7.4.2).

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено.

У відповідності до п. 8.2 кредитного договору процентні ставки за договором є фіксованими і не підлягають зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. загальні витрати за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче.

За період від дати видачі кредиту до 14.12.2023 (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 262,80 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,72 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним (далі - дисконтна процентна ставка) (п. 8.3.1 кредитного договору). 

Згідно з п. 8.4 кредитного договору після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків у день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника, за кожний день користування ним.

Відповідно до п. 8.8 кредитного договору для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 2.3 договору, за перші 30 днів дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість кредиту складе 16780 грн 80 коп. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 2980 грн 80 коп. та суму кредиту у розмірі 13800 грн 00 коп. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно з методикою Національного банку України, складе 979,84 % річних, при цьому загальна вартість першого траншу за кредитом у процентному вираженні за строк дисконтного періоду складає 121,60 % від суми першого траншу.

Згідно з п. 8.9 кредитного договору викладені у п. 8.8 договору значення можуть змінюватись у сторону зменшення за умови дострокового повного чи часткового погашення кредиту, або у сторону збільшення - за умови отримання додаткових траншів за договором, оформлення пролонгацій за договором та у разі користування кредитом після закінчення дисконтного періоду.

Згідно з п. 8.10 кредитного договору продовження строку дисконтного періоду та настання відкладальних обставин нарахування процентів за ставкою, що застосовується без продовження дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього договору та не потребує змін цього договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови договору, в тому числі строк дії договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені сторонами під час укладення цього договору. 

Згідно з п. 9.1.1.1 кредитного договору кредитодавець має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим договором.

Кредитодавець має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, у разі… прострочення сплати нарахованих процентів позичальнику (п. 9.1.1.2); у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць - кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого не настав, у повному обсязі шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення договору. При цьому договір уважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, у тому числі на електронну пошту позичальнику (п. 9.1.1.7).

У відповідності до п. 9.1.1.13 кредитного договору кредитодавець має право передати іншій особі свої права кредитора за договором без згоди позичальника.

Відповідно до п. 9.2.2.2.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплату нарахованих процентів на поточний рахунок кредитодавця, що вказаний в реквізитах договору, у строки передбачені договором.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків - до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання (п. 11.1 кредитного договору).

У відповідності до п. 12.4 кредитного договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з п. 12.5 кредитного договору у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану відповідальність передбачена пунктами 12.3 та 12.4 цього договору застосовується з обмеженнями, передбаченими чинним законодавством України.

Невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. (п. 14.1 кредитного договору).

Згідно з п. 14.2 кредитного договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем з приводу укладення цього договору у якості підписів сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Під час виконання цього договору, для цілей ініціювання отримання нових траншів чи пролонгацій, сторони використовують логін та пароль від особистого кабінету, в якості простого електронного підпису позичальника у розумінні Закону України «Про електронні довірчі послуги».

У р. 15 кредитного договору зазначено реквізити сторін, зокрема, і позичальника, а саме: зазначено прізвище, ім`я, по батькові відповідачки - ОСОБА_1 , місце проживання ( АДРЕСА_1 ); ідентифікаційний номер відповідачки ( НОМЕР_4 ); адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; телефон:  НОМЕР_5  та одноразовий ідентифікатор: RQKY, відправлено 14.11.2023 18:42:51, введено 14.11.2023 18:43:48.

У заявці на отримання грошових коштів у кредит від 14.11.2023 зазначено такі відомості про відповідачку як позичальника: прізвище, ім`я та по батькові - ОСОБА_1 , договір (оферта) № 282178830; сума кредиту - 13800,00 грн; строк кредиту - 30 днів; зазначені персональні дані позичальника та номер карти - НОМЕР_1  (т.с. 1 а.с. 63).

У довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», яка сформована 06.08.2024 о 23:30:35, зазначено такі дані: позичальник - ОСОБА_1 ; адреса проживання АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ; паспортні дані; сума кредиту - 13800,00 грн; строк кредитування - 30; процентна ставка - 2,10 % в день; електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; номер телефону-  НОМЕР_5 ; заявка на кредит подана - 14.11.2023 о 18:41; договір відправлений позичальнику 14 листопада 2023 року; акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): одноразовий ідентифікатор - RQKY-7392; ідентифікатор відправлено позичальнику - 14.11.2023 18:42:51; номер телефону - НОМЕР_5 ; ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству - 14.11.2023 18:43:50; перерахування грошових коштів позичальнику - 14.11.2023 18:44:00 (т.с. 1 а.с. 58).

У паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 282178830 від 14.11.2023 наведені такі умови кредитування: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 13800,00 грн; строк кредитування - до 1857 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження); мета отримання кредиту - на споживчі цілі; спосіб та строк надання кредиту - цілодобово (24/7), шляхом переказу грошових коштів позичальнику, після заповнення заявки на сайтах www.moneyveo.ua, www.moneyveo.com.ua, www.moneyveo.co або в мобільному додатку (особистого кабінету позичальника) в строк від 1 хвилини до 3-х днів. Процентна ставка, відсотків річних - дисконтна процентна ставка: 3,65 % - 766,50 %; індивідуальна процентна ставка: 383,25 - 766,50 % ; базова процентна ставка - 766,50 %; поза дисконтним періодом - 1087,70 %; тип процентної ставки - фіксована. Дата надання інформації - 14.11.2023, інформація зберігає чинність та є актуальною до 17.11.2023 (т.с. 1 а.с. 73).

У відповідності до довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на виконання кредитного договору № 282178830 від 14.11.2023, укладеного між позичальником/отримувачем - ОСОБА_1 та кредитодавцем/платником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції за такими реквізитами: особа платника - товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», особа отримувача - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ; рахунок/платіжна карта отримувача: НОМЕР_1 , термін дії: 02.2029; сума платіжної операції: 13800,00 грн.; ідентифікатор платіжної операції: 51cc9b3b-b7ad-4212-82c8-7183b664ddc8; дата ініціювання платіжної інструкції: 14.11.2023 18:43:50; дата завершення платіжної операції (проведення платіжної операції надавачем платіжних послуг): 14.11.2023 18:44:01 (т.с. 1 а.с. 51).

Відповідно до копії платіжного доручення від 14.11.2023 № 51cc9b3b-b7ad-4212-82c8-7183b664ddc8 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти у сумі 13800,00 грн на картку № НОМЕР_1 отримувача « ОСОБА_1 », код отримувача: НОМЕР_6 ; призначення платежу: переказ коштів згідно з договором № 282178830 від 14.11.2023, ОСОБА_1 , код НОМЕР_6 , для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1 (т.с. 1 а.с. 52).

Згідно з довідками АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , емітовано платіжну карту № НОМЕР_2 . Номер телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за вказаною платіжною карткою:  НОМЕР_3  (т.с. 1 а.с. 120,127).

З виписки про рух коштів по картці, наданої АТ «Універсал Банк», встановлено, що на картку № НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_1 , 14.11.2023 відбулося зарахування переказу у сумі 13800,00 грн (т.с. 1 а.с. 121, 128).

Відповідно до розрахунку заборгованості (т.с. 1 а.с. 15-16), виконаного первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», сума заборгованості відповідачки за період з 14.11.2023 по 16.01.2024 становила 30351,72 гривень, у тому числі: заборгованість по основному боргу - 13800,00 гривень; заборгованість за процентами - 16551,72 гривень.

Заборгованість нарахована за 64 дні, з яких за період з 14.11.2023 по 14.12.2023 з розрахунку 0,72 % у день користування кредитом, а з 15.12.2023 по 16.01.2024 - з розрахунку 2, 98 % у день користування кредитом.

28.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальність «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 38-39) та низку додаткових угод до договору (т.с. 1 а.с. 40 (на звороті), 41-42, 43 (на звороті), 44).

31.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції (т.с. 1 а.с. 41-42), за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) відступає ТОВ «Таліон плюс» (фактор) права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 4.1 договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон плюс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром прав вимоги.

31.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу, відповідно до якої строк дії договору факторингу продовжено до 31 грудня 2024 року включно (т.с. 1 а.с. 44).

З протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно з реєстром прав вимоги № 267 від 16.01.2024 вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало, а ТОВ «Таліон плюс» прийняло за реєстром права вимоги до боржників в кількості 1541 осіб, загальна сума заборгованості, переданої за реєстром, становить 16528130,52 грн (т.с. 1 а.с. 35 на звороті).

Відповідно до реєстру прав вимоги від 16.01.2024 № 267 ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором у загальній сумі 30351,72 грн, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 13800,00 гривень; сума заборгованості за відсотками - 16551,72 гривень (т.с. 1 а.с. 36-37).

З акту звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2024 зі сплати суми фінансування за реєстром прав вимоги № 267 від 16.01.2024 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 вбачається, що станом на 31.12.2024 відсутня заборгованість ТОВ «Таліон Плюс» перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (т.с. 1 а.с.35).

Відповідно розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ «Таліон Плюс» (т.с. 1 а.с. 13-14), сума заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за період з 16.01.2024 по 31.07.2024 становила 65718,36 гривень, у тому числі: заборгованість по основному боргу - 13800,00 гривень; заборгованість за процентами - 51918,36 гривень. Заборгованість за процентами нарахована з розрахунку 2,98 % у день користування кредитом.

12.04.2024 ТОВ «Таліон плюс» на підставі п. 7.2.2, 9.1.1.1.7 достроково розірвало кредитний договір шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 248). Станом на 12.04.2024 заборгованість за договором становили - 65718,36 грн, у тому числі заборгованість за процентами - 51918,36 грн.

31.07.2024 між ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) укладено договір факторингу № 31/0724-01, у відповідності до умов якого ТОВ «Таліон плюс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказані у реєстрах прав вимоги (т.с. 1 а.с. 30-34).

Згідно з п. 4.1 договору факторингу № 31/0724-01 право вимоги переходять від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.

З копії платіжної інструкції від 05.08.2024 № 7075 вбачається, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» сплатило грошові кошти ТОВ «Таліон Плюс» у сумі 2712261,67 грн відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 31.07.2024 та договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024 (т.с. 1 а.с. 27).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 31.07.2024 до договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором № 282178830 від 14.11.2023 у загальній сумі 65718,36 гривень, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 13800,00 гривень; сума заборгованості за процентами - 51918,36 гривень (т.с. 1 а.с. 28-29).

29 травня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЕЙС» (фактор) укладено договір факторингу № 29/05/25-Е, у відповідності до умов якого ТОВ Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступає ТОВ «ФК «ЕЙС», а ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» права вимоги до боржників, вказані у реєстрах прав вимоги (т.с. 1 а.с. 24-26).

Відповідно до п. 1.1 договору факторингу № 29/05/25-Е за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу № 29/05/25-Е перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору.

Права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акта прийому-передачі реєстру боржників (додаток № 2) (п. 1.5 договору факторингу 29/05/25-Е).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року (т.с. 1 а.с. 19) ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало, а ТОВ «ФК «ЕЙС» прийняло реєстр боржників у кількості 7277, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників, і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

З копій платіжних інструкцій від 04.06.2025 № 243, від 04.06.2025 № 245, від 05.06.2025 № 246, від 05.06.2025 № 247, від 06.06.2025 № 248 вбачається, що ТОВ «ФК «ЕЙС» сплатило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» грошові кошти у загальній сумі 4 437 227,55 грн відповідно до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року (т.с. 1 а.с.17-18).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № 282178830 від 14.11.2023 у загальній сумі 65718,36 гривень, з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу - 13800,00 гривень; сума заборгованості за процентами - 51918,36 гривень (т.с. 1 а.с. 22-23).

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором від 14.11.2023 № 282178830 (а.с. 12), наданої позивачем, заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 05.06.2025 становить 65718,36 гривень, у тому числі: прострочена заборгованість по основному боргу - 13800,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами - 51918,36 гривень.

Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду

Згідно зі ч. 1, 2 статті 207 ЦК України (ЦКУ) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.  Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.  Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).  Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами…

Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена.

За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку:
«Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням:
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.».

У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦКУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ).

Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

З матеріалів справи вбачається, що 14.11.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 282178830, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачці у користування грошові кошти (кредит) у сумі 13800,00 грн з кінцевою датою повернення кредиту - 14.12.2028. 

Факт укладення такого договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачки на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір між відповідачкою та первісним кредитором не було б укладено.

Підписання договору відповідачкою підтверджується змістом договору, паспорту споживчого кредиту, які містять усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідачки; податковий номер відповідачки, номер банківської картки (що за повідомленням банку належать відповідачці); номер телефону (що за повідомленням банку є фінансовим номером телефону відповідачки); адресу місця проживання; електронну адресу. 

Доказів підписання договору від імені відповідачки іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачка суду не надала, про таке не повідомляла та не стверджувала, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надала.

Суд відхиляє доводи представника відповідачки про те, що позивач не надав підтвердження, що номер телефону, на який надсилався код, належав відповідачці на момент укладення договору, що цей номер не був втрачений, переданий третім особам або використаний без її відома, адже факт втрати номеру телефону, перебування його у незаконному розпорядженні третіх осіб мав доводитися саме відповідачкою, а не позивачем. Передання відповідачкою телефону третім особам та використання його такими третіми особами без відому відповідачки є прямою відповідальністю відповідачки та не звільняє її від обов`язку повертати кредитні кошти, що надійшли на її банківський рахунок. Крім того, можливість використання одноразового ідентифікатору сторонньої особою - є лише недоведеним припущенням відповідачки та її представника.

Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору саме відповідачкою. Такі факти не були спростовані відповідачкою.

Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачкою факт видачі первісними кредитором кредиту у сумі 13800,00 грн та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору на картковий рахунок відповідачки.

На платіжну картку № НОМЕР_2 , яка за повідомленням банківської установи належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у день укладення кредитного договору було зараховано кошти у сумі, що дорівнює сумі кредиту за кредитним договором, - 13800,00 грн. 

Отже, факт отримання кредиту відповідачкою за спірним договором у розмірі 13800,00 грн є доведеним позивачем та не спростованим відповідачкою. Такий факт ґрунтується на умовах договору кредиту.

Суд також звертає увагу на те, що заперечуючи позовні вимоги у відзиві на позовну заяву представник відповідачки наполягав на тому, що у матеріалах справи відсутні докази надання відповідачці кредиту. При цьому представником відповідачки не заперечувався у категоричній формі сам факт отримання запозичених коштів відповідачкою, непроведення повного розрахунку тощо. Аргументи з боку відповідачки в основному будувалися на тому, що позивач не довів чи не надав докази, чи надав неналежні докази.

Разом з тим суд уважає, що відповідачка та/або його представники не позбавлені були права та можливості (з метою спростування позовних вимог та доведення своїх заперечень, наведених у відзиві на позовну заяву) самостійно надати суду виписку з банківського рахунку або ж довідку з банківської установи на підтвердження того, що за реквізитами платіжної картки, належної відповідачці, 14.11.2023 грошові кошти у сумі 13800,00 грн надійшли від іншої особи, а не від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». На противагу доводам позивача походження цих коштів з боку відповідачки не було підтверджено.

Отже доводи зі сторони відповідачки про те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження видачі кредиту, суд відхиляє як безпідставні.

Підсумовуючи викладене суд погоджується з аргументами позивача, викладеними ним у позовній заяві та у відповіді на відзив, та вважає, що позивачем доведено факт укладення договору кредиту з додержанням письмової форми, визначеної законом, з дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію», такий договір підписаний відповідачкою шляхом застосування електронного підпису одноразовими ідентифікаторами у порядку, визначеному ст. 12 цього закону та умовами договору. Відповідачка отримала за кредитним договором грошові кошти шляхом зарахування таких коштів на її поточний банківський рахунок за реквізитами емітованої на її ім`я платіжної банківської картки, що була зазначена у реквізитах договору.

Відповідно до умов кредитного договору його сторонами врегульовано основні істотні умови кредитування, у тому числі: загальну суму кредиту; строк, на який надається кредит; порядок повернення кредиту (кількість та розмір платежів, періодичність внесення платежів, проценти за користування кредитом тощо). З цих підстав суд відхиляє аргументи сторони відповідача про відсутність доказів погодження відповідачкою конкретної редакції Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с. 64-67), адже заборгованість, пред`явлена до стягнення, ґрунтується безпосередньо на умовах кредитного договору, підписаного у порядку, визначеному ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитний договір міститься всі істотні умови, характерні для кредитних договорів, необхідність звертатися додатково до Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - у суду не виникала.

Аргументи представника відповідачки про існування сумніву щодо відповідності наданої позивачем копії (паперової копії) оригіналу кредитного договору суд уважає суперечливими, адже з одного боку, представник відповідачки стверджує, що відповідачка договір не укладала, з іншого - що надана позивачем паперова копія не відповідає оригіналу договору. Для того, щоб була обґрунтована наявність стверджувати про невідповідність копії оригіналу, має бути можливість порівнювати копію з оригіналом. Зі сторони відповідачки власна електронна копія кредитного договору для надання можливості суду порівняти її з електронною копією, наданою позивачем, не надана. Клопотання про витребування оригіналу електронного доказу у порядку, визначеному ч. 5 ст. 100 ЦПК України, відповідачка та/або її представник не заявляли. Тож відсутні підстави сумніватися у надійності та відповідності наданої позивачем електронної копії кредитного договору його оригіналу.

Крім того, всі копії доказів, подавалися позивачем через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд". Тобто всі докази надано позивачем в електронних копіях, а не в паперових, як помилково уважав представник відповідачки.

 
Доводи представника відповідачки про те, що позивач, нібито, стверджував, що кредитний договір був підписаний відповідачкою за допомогою кваліфікованого електронного підпису, доказів чого не надано. - є хибними. Позивач про таке не стверджував. З копії ж кредитного договору судом установлено, що зі сторони кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» договір підписано кваліфікованим електронним підписом директора, тоді як зі сторони позичальника (відповідачки) кредитний договір підписано електронним одноразовим ідентифікатором (т.с. 1 а.с. 78 (на звороті).

Доказів повернення відповідачкою коштів, отриманих у кредит, матеріали справи не містять.

З цих підстав позовні вимоги позивача у частині стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором (тіла кредиту) у сумі 13800,00 грн суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору.

Факт набуття позивачем права вимоги до відповідачки суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами.

Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Заперечення представника відповідача щодо недоведення позивачем факту переходу права вимоги до позивача від первісних кредиторів суд уважає безпідставними. Такі заперечення спростовуються матеріалами справи.

Позивачем надано всі докази на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором на кожному етапі, а саме договори факторингу, платіжні інструкції про сплату права вимоги за договорами, реєстри боржників, додаткові угоди до договорів факторингу, акти приймання-передачі реєстрів боржників тощо. Такі докази підписані, а їх копії завірені належним чином. Витяги з реєстру боржників належним чином завірений підписом представника позивача, містять підписи осіб, що завірили такі витяги. Витяг не є повною копією реєстру боржників, а міститься лише витяг з інформації повного документа, що стосується предмету позову, тобто належним та допустимим доказом.

Перехід права вимоги до позивача відбувся із дотриманням вимог законодавства і договори факторингу недійсними не визнавалися та не скасовані. Що стосується ненадання позивачем відповідачці доказів переходу до нього права вимоги, то у відповідності до ст. 517 ЦК України такий факт надавав відповідачці право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання їй доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, але не звільняє її як боржника в цілому від обов`язку виконати свої зобов`язання за кредитним договором первісному кредитору та/або новому кредитору, однак відповідачка таких доказів не надала.

Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом суд висновує таке.

У дослідженому судом кредитному договорі від 14.11.2023 № 282178830 було встановлено строк користування кредитом (дисконтний період) - 30 днів та дата закінчення дисконтного періоду - 14.12.2023 (п. 7.1), а також кінцева дата повернення кредиту - 14.12.2028 (п. 7.3).

За користування кредитом відповідачка зобов`язана була сплачувати проценти у розмірі, встановленому кредитним договором (п. 8.1).

У договорі була встановлена дисконтна процентна ставка за користування кредитними коштами протягом дисконтного періоду кредитування (30 днів + у разі продовження позичальником дисконтного періоду) - 0,72 % у день (п. 8.3.1), а також процентна ставка за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду - 2,98 % у день (п. 8.4).

З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що сума кредиту за договором становить 13800,00 грн; строк дисконтного користування періоду - 30 днів; рекомендована дата повернення кредиту - 14.12.2023; кінцева дата повернення кредиту - 14.12.2028; процентна ставка за весь строк дисконтного періоду - 0,72 % у день; процентна ставка за весь користування кредитом після закінчення дисконтного періоду - 2,98 % в день. 

Доказів продовження відповідачкою строку дисконтного періоду у порядку, визначеному п. 3.2, 3.3 кредитного договору, матеріали справи не містять. Тож після закінчення дисконтного періоду нарахування процентів за правомірне користування кредитом мало відбуватися зі застосуванням процентної ставки, визначеної у п. 8.4 кредитного договору - 2,98 %.

З наданих позивачем розрахунків заборгованості встановлено, що відповідачці нараховувалися проценти за користуванням кредитом з розрахунку 0,72 % у день (протягом дисконтного періоду) та 2,98 % у день за користування кредитом (після закінчення дисконтного періоду). Загальна сума процентів, нарахованих за правомірне користування кредитом у межах строку кредитування, встановленого договором, становить 51918,36 грн.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку заборгованості за кредитом, арифметичних чи логічних помилок та неузгодженостей не виявив. 

Проценти нараховані у межах строку кредитування, встановленого договором (п. 7.3), та за процентними ставками, визначеними умовами кредитного договору.

Другим кредитором ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу було набуто право вимоги, у тому числі майбутньої, за спірним кредитним договором, про що свідчать умови п. 1.3, 1.4, 4.1 договору факторингу у редакції додаткової угоди від 31.12.2020 № 26 (а.с. т.с. 1 а.с. 41-042) та витяг з реєстру прав вимог від 16.01.2024 № 267 (т.с. 1 а.с. 36-37). ТОВ «Таліон Плюс» правомірно у межах строку дії кредитного договору донараховано проценти за користування кредитом за період з 16.01.2024 по 11.04.2024, сума яких стала складати 51918,36 грн. 

У подальшому 12.04.2024 ТОВ «Таліон плюс» на підставі п. 7.2.2, 9.1.1.1.7 достроково розірвало кредитний договір, шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу ОСОБА_1 (т.с. 1 а.с. 248). Станом на 12.04.2024 заборгованість за договором становили - 65718,36 грн, у тому числі заборгованість за процентами - 51918,36 грн. Після дострокового розірвання договору нарахування процентів за користування кредитом жодним з кредиторів не здійснювалося. 

Отже суд погоджується з доводами позивача в тім, що пред`явлена до стягнення сума процентів у розмірі 51918,36 грн - це проценти, нараховані за правомірне користування кредитом на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а не проценти, нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Нарахування процентів у відповідності до п. 12.4 кредитного договору за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання (проценти за користування чужими грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України) судом з розрахунків заборгованості не було встановлено.

П. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки суд виснував, що проценти, що нараховані за кредитним договором, та пред`явлені до стягнення позивачем, не є процентами, нарахованими на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивачем правомірно пред`явлено до стягнення проценти за користування кредитом у зазначеному розмірі. Розрахунки, надані позивачем, є цілком логічними та зрозумілими, їх легко перевірити арифметично та співставити з умовами договору.

Доводи зі сторони відповідача про неспівмірність процентів за користування кредитом зі самим кредитом суд бере до уваги, але оскільки суд зробив висновки, що пред`явлені до стягнення проценти - це проценти за правомірне користування кредитом у межах строку дії договору, а не платежі, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань за кредитним договором, суд позбавлений можливості обмежити такі платежі на підставі ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Інші норми закону, які би дозволяли суду зменшувати суму процентів, нарахованих кредитором за правомірне користування кредитом, - відсутні. 

Положення кредитного договору щодо розміру процентних ставок відповідачкою не оспорювалися, вимога про визнання таких положень недійсними - не заявлялася. Доводи зі сторони відповідачки про те, що заявлена до стягнення сума процентів більш ніж у три рази перевищує суму основного боргу, не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення процентів за правомірне користування кредитом, особливо зважаючи на строк, протягом якого відповідачка фактично користується кредитними коштами, починаючи з листопада 2023 року.

Тож суд мусить погодитися зі розрахунком позивача та задовольнити позовні вимоги повністю: стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у сумі 65718,36 грн, у тому числі 13800,00 грн - тіло кредиту; 51918,36 грн - проценти за користування кредитом.

Правовим позиціям Верховного Суду, наведеним сторонами у заявах по суті, висновки суду у даній справі не суперечать.

Розподіл судових витрат

Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 91, 93). 

З урахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує судові витрати у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 2422,40 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, - на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 
1) договір про надання правничої допомоги від 29 травня 2025 року № 29/05/25-01, укладений між адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (а.с. 10-11), відповідно до якого клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором; гонорар складається зі суми вартості послуг, тарифи які узгоджені сторонами у протоколі погодження вартості послуг до цього договору (додаток № 1 до цього договору) (п. 3.3); сума гонорару, якщо вона буде стягнута на користь клієнта, сплачується на користь адвоката не пізніше 10 числа місяця наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок клієнта (п. 3.6);
2) протокол погодження вартості послуг до цього договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025, що є додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги від 29 травня 2025 року № 29/05/25-01 (а.с. 11 на звороті);
3) додаткову угоду від 30.05.2025 № 25770740489 до договору про надання правничої допомоги від 29 травня 2025 року № 29/05/25-01, відповідно до якої клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по захисту його прав та інтересів з питань, що відносяться до юрисдикції господарських судів, судів загальної юрисдикції, адміністративних судів по справам про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором від 14.11.2023 № 282178830 відносно боржниці ОСОБА_1 (а.с.9);
4) акт прийому-передачі наданих послуг, який є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги від 29 травня 2025 року № 29/05/25-01, відповідно до якого адвокатське бюро «Тараненко і партнери» надало, а ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» отримало послуги: складання позовної заяви ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до боржника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 282178830 від 14.11.2023 - кількість годин 2 - вартість послуг 5000,00 грн; вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 282178830 від 14.11.2023 - кількість годин 2 - вартість послуг 1000,00 грн; підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 282178830 від 14.11.2023 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , - кількість годин 1 - вартість послуг 500,00 грн; підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 282178830 від 14.11.2023 на рахунок позичальника, яким є ОСОБА_1 , - кількість годин 1 - вартість послуг 500,00 грн (а.с. 81).

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро, договір про надання правничої допомоги, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги. Такі докази завчасно були направлені відповідачці.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Такі висновки зробив Верховний Суд у справі № 922/449/21 у постанові від 11 листопада 2021 року.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу, з боку відповідачки та/або її представника заявлено не було.

Оскільки позовна заява підлягає задоволенню, суд, керуючись ч. 2 ст. 141, 137 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн.

На думку суду, судові витрати, понесені позивачем, у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими.

Керуючись статтями 12, 76-81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, нормами матеріального права та висновками Верховного Суду, наведеними у мотивувальній частині рішення, суд 

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором від 14.11.2023 № 282178830 у загальному розмірі 65718 гривень 36 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір у розмірі 2422 гривні 40 копійок.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» витрати на правничу допомогу у сумі 7000 гривень 00 копійок. 

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга в електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (місцезнаходження: Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, м. Київ, 02090; ідентифікаційний код юридичної особи: 42986956; електронна пошта: FincomEICE@gmail.com; тел.: НОМЕР_13).

Представник позивача: адвокат Тараненко Артем Ігорович (адреса: вул. Юрія Поправки, буд. 6, офіс 21, м. Київ, 02094; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_3 ; тел.: НОМЕР_8 ).

Представник позивача: Литвиненко Ангеліна Володимирівна (адреса: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; тел.: НОМЕР_10 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; тел.: НОМЕР_5 ).

Представник відповідача: адвокат Мунтяну Ігор Іванович (адреса: дорога АДРЕСА_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_6 ; тел.: НОМЕР_12 ).

Повне рішення складено та підписано суддею 09 червня 2026 року.

Суддя В.П. Козир