ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6511/26 Справа № 210/6545/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 210/6545/23 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»
відповідач  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12 березня 2026 року, яке ухвалено суддею Сільченком В.Є. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 12 березня 2026 року, 
УСТАНОВИВ:
В листопаді 2023 року Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (надалі КПТМ «Криворіжтепломережа») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. 
На виконання своїх зобов`язань КПТМ «Криворіжтепломережа» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 . 
У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01 листопада 2020 року по 01 вересня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 36 797,64 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по оплаті за послугу з постачання теплової енергії, що виникала за адресою надання послуг: АДРЕСА_1 у розмірі основного боргу 36 797,64 грн за період з 01 листопада 2020 року по 01 вересня 2023 року а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 684 грн.
В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання неправомірними дії щодо нарахування наданих послуг з централізованого опалення та зобов`язати списати нараховану плату за надання послуг із централізованого опалення. 
В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що ним була придбана спірна квартира, яка була облаштована, попереднім власником, системою теплопостачання та відокремлена від централізованого опалення ще у 2013 році, що підтверджується робочим проектом на реконструкцію системи газопостачання квартири з технічними умовами № 04/1426 від 07 травня 2012 року, актом приймання в експлуатацію газифікованого об`єкта від 09 липня 2012 року та актом про відключення централізованого опалення від 02 жовтня 2013 року. 
Також зазначає, що про факт відключення квартири від централізованого опалення було повідомлено листом С-5621-П від 28 жовтня 2014 року виконкому Криворізької міської Ради, про переадресацію позивачу заяви від 24 жовтня 2014 року попереднього власника квартири про надання дозволу на зайняття теплового навантаження. 
Як відомо позивачу за зустрічним позовом від попереднього власника квартири, ані відповідач за зустрічним позовом, ані виконком Криворізької міської Ради, будучи повідомленими про відокремлення від централізованого опалення на підставі зазначених проектних та виконавчих документів, жодного разу не висували вимог з приводу здійсненої реконструкції системи газового опалення та відокремлення. 
Також, після набуття позивачем за зустрічним позовом права власності на квартиру, жодних змін в її систему опалення не вносилося і з даного приводу також не надходило від відповідача за зустрічним позовом та інших контролюючих органів чи уповноважених установ будь-яких зауважень, вимог чи попереджень. Пропозицій, щодо укладання договору на надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії або квитанцій про оплату такої послуги чи попереджень про існування заборгованості за постачання теплової енергії від відповідача за зустрічним позовом не надходило.
Вперше про нарахування відповідачем за зустрічним позовом заборгованості за теплову енергію, яка з 14 липня 2020 року по теперішній час ніколи до квартири не поставлялась, позивач за зустрічним позовом дізнався після відкриття провадження у даній справі. 
Тому, позивач за зустрічним позовом вважає, що він не має жодного відношення до відключення квартири від централізованого опалення, після придбання 14 липня 2020 року квартири зміни до її системи опалення не вносилися, опалення квартири здійснювалося автоматичною системою якою вироблялася теплова енергія із використанням природного газу, позивач за зустрічним позовом фактичного не отримував від відповідача за зустрічним позовом теплової енергії, відповідний договір на постачання теплової енергії між ними не укладався, ніяких попереджень, вимог або приписів з будь-яких питань, що стосуються теплової енергії позивач за зустрічним позовом від КПТМ «Криворіжтепломережа» не отримував.
Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12 березня 2026 року позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 листопада 2020 року по 01 вересня 2023 року у розмірі 36 797,64 грн, з яких: 36 375,53 - сума заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2020 року по 01 вересня 2023 року та 422,11 грн - сума заборгованості за платою за абонентське обслуговування за період з 05 листопада 2021 року по 01 вересня 2023 року. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь КПТМ «Криворіжтепломережа» суму сплаченого судового збору в розмірі 2 684 грн.
У задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до КПТМ «Криворіжтепломережа» про визнання неправомірними дії щодо нарахування наданих послуг з централізованого опалення та зобов`язати списати нараховану плату за надання послуг із централізованого опалення відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» в повному обсязі та задовільнити зустрічний позов ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач постійно наголошував у суді першої інстанції, що ним не здійснювалося самовільне відключення від централізованого опалення, а придбана ним квартира була облаштована попереднім власником системою індивідуального теплопостачання та відокремлена від централізованого опалення. Відповідна технічна документація була у наявності. Про існування заборгованості відповідач не знав, тому що послугами позивача не користувався, договору між ними не існувало, відповідні рахунки на оплату не надходили. Більш того, позивач жодного разу не звернувся до відповідача із вимогою про необхідність відновлення централізованого опалення у зв`язку із порушенням попереднім власником встановленого законодавством порядку відключення. Про сам факт такого порушення відповідачу стало відомо після відкриття провадження в даній справі. Тобто у ситуації, що склалася, відповідач з моменту придбання квартири не являвся споживачем теплової енергії, що поставлялася позивачем до багатоквартирного будинку, а договірні відносини між ними були відсутні, тому що відповідач не мав потреби у цих послугах. 
Апелянт зазначає, що задовольняючи позов КПТМ «Криворіжтепломережа» та, одночасно, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції перш за все керувався власним висновком, згідно якого договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачем ОСОБА_1 не укладався, але житлово комунальні послуги йому надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. 
При цьому суд критично оцінив доводи апелянта про те, що з 05 листопада 2021 року договірні відносини між КПТМ «Криворіжтепломережа» та апелянтом, врегульовані індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії від 05 жовтня 2021 року, що укладений в порядку п.11 ч.1 ст.1 , ч.5 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року.
Зазначає, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить згоди суду з такими доводами КПТМ «Криворіжтепломережа». Правильність такого висновку суду першої інстанції підтверджується тією обставиною, що відповідач отримував повідомлення про місце опублікування тексту договору з позивачем, що свідчить про помилковість висновку суду про те, що між ОСОБА_1 та КПТМ «Криворіжтепломережа» виникли фактичні договірні відносини у зв`язку з тим, що позивачем, начебто, надавалися послуги з теплопостачання відповідачу і він ними користувався. 
Також апелянт не погоджується з висновком суду про те, що позивач довів суду належними і допустимими доказами наявність заборгованості відповідача на суму 36 797,64 грн. На спростування зазначеного відповідачем, протягом розгляду даної справи, наводилися численні доводи, які підтверджуються матеріалами справи. 
При цьому апеллянт посилається на те, що суд встановив обставину від`єднання квартири відповідача від централізованого теплопостачання її попереднім власником у 2013 році дослідивши наявний в матеріалах справи проєкт на встановлення системи автономного теплопостачання та акт від`єднання від централізованої тепломережі. Встановив, що попередній власник квартири, ще у 2014 році звертався до позивача та до виконавчого комітету Криворізької міської ради із заявами про зняття з цієї квартири теплової навантаження у зв`язку із встановленням у ній системи автономного теплопостачання. І після цього, суд першої інстанції, проігнорував усі доводи відповідача про те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів надання позивачем та Виконавчим комітетом Криворізької міської ради відповідей на вказані звернення попереднього власника квартири. Не звернув увагу на той факт, що відповідач не був обізнаний про необхідність сплачувати за теплову енергію позивачу з моменту придбання квартири у її попереднього власника.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника КПТМ «Криворіжтепломережа» - адвоката Костікову Є.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до актів про початок подачі та актів про припинення подачі централізованого опалення на житлові будинки з 2020 року по 2023 рік встановлено, що подача централізованого опалення на житлові будинки та вбудовані в них приміщення відбувалася в тому числі на будинок за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2020 року по вересень 2023 року за постачання теплової енергії у період з 01 листопада 2020 року по 01 вересня 2023 року складає 36 797,64 грн, за абонентське обслуговування з за період 05 листопада 2021 року 01 вересня 2023 року в розмірі 422,11 грн.
Задовольняючи позовні вимоги КПТМ «Криворіжтепломережа», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, у встановлені законом строки, не вносив у повному обсязі плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку. Також суд керувався тим, що відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що наявність акту прийняття в експлуатацію газифікованого об`єкта від 09 липня 2012 року та акту про відключення централізованого опалення від 02 жовтня 2013 року не свідчать про дотримання встановленої законом процедур з відключення споживачів від мережі централізованого опалення. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Так, згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.
Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону № 1875-IV від 24 червня 2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.
01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Статтею 9 Закону Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
В порядку ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, КПТМ «Криворіжтепломережа» підготовлено та опубліковано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 05 жовтня 2021 року, на сайті http://kpts.dp.ua/dogovorte.php, який відповідно є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечень щодо його умов.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір зокрема надання виконавцю підписаної заяви- приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 з 14 липня 2020 року є власником квартири, що знаходитсья за адресою: АДРЕСА_1 , а тому зобов`язаний нести витрати по її утриманню.
3 05 листопада 2021 року договірні відносини між КПТМ «Криворіжтепломережа» та споживачами врегульовані індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії від 05 жовтня 2021 року, що укладений в порядку ч.5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII. Цією ж нормою передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:плати за послугу, що розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яке не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Факт поставки теплової енергії за період з листопада 2020 по вересень 2023 року підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок АДРЕСА_2 згідно з рішеннями Виконкому Криворізької міської ради «Про початок та закінчення опалювального періоду».
Відповідно до частини 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: «Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень. обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.»
Згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 за житлово-комунальні послуги за період з листопада 2020 року по вересень 2023 року заборгованість за постачання теплової енергії у період з 01 листопада 2020 року по 01 вересня 2023 року складає 36 797,64 грн, заборгованість за абонентське обслуговування з 05 листопада 2021 року 01 вересня 2023 року скаладає 422,11 грн. 
Правильність нарахування суми боргу підтверджується особовим рахунком, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за вказаний період оплати за опалення, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу по оплаті за централізоване опалення в загальному розмірі 36 797,64 грн.
Посилання апелянта на відсутність у спірний період договору про надання комунальних послуг між ним та КПТМ «Криворіжтепломережа», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у частині першій статті 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. 
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
Відповідна правова позиція сформульована у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, Постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, провадження № 61-11107св18, Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, провадження № 61-26204св18. 
Крім того, в порядку ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, КПТМ «Криворіжтепломережа» підготовлено та опубліковано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 05 жовтня 2021 року, на сайті http://kpts.dp.ua/dogovorte.php, який відповідно є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечень щодо його умов.
Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір зокрема надання виконавцю підписаної заяви - приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Фактичне надання таких послуг підтверджується актами виконаних робіт, які містяться в матеріалах справи.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог КПТМ «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є обгрунтованим і доводи апеляційної скарги відповідача вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.
Посилання апелянта в суді апеляційної інстанції на те, що він не має розрахунку заборгованості, вважає, що заробгованість нарахована неправомірно та на те, що його не було повідомлено про наявність боргу, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача. 
Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дії щодо нарахування наданих послуг з централізованого опалення та зобов`язати списати нараховану плату за надання послуг із централізованого опалення, колегія суддів зазначає наступне. 
Так, згідно із статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на, зокрема, вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачальних організацій, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії має право на вибір, одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами.
Відповідно до пункту 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил)
Згідно із пунктом 26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі Порядок № 4, втратив чинності з 17 вересня 2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.
Порядком № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою.
Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 169 від 06 листопада 2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за № 1320/14587, були внесені зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в матеріалах справи відсутнє погодження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міськради щодо відключення від системи теплопостачання в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що наявність акту прийняття в експлуатацію газифікованого об`єкта від 09 липня 2012 року та акту про відключення централізованого опалення від 02 жовтня 2013 року, за відсутності погодження Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міськради щодо відключення від системи теплопостачання в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , не свідчать про дотримання встановленої законом процедур з відключення споживачів від мережі централізованого опалення. Доводи апеляційної скарги вказаних висноків суду першої інстанції не спростовують.
Посилання апелянта в суді апеляційної інстанції на те, що він не є споживачем послуг, що надаються КПТМ «Криворіжтепломережа», не підтвердженні належними та допустими доказами.
У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у апелянта іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь апелянта.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
Наведені апелянтом в апеляційній скарзі доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
У силу положень статей 76-78, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України місцевим судом всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими. Всі докази оцінено судом у їх сукупності з урахуванням фактичних обставин справи.
Висновки суду узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24) та 10 грудня 2024 року у справі № 299/8679/23 (провадження № 61-14033св24), що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги (частина четверта статті 263 ЦПК України). Судова практика у цій категорії справ є сталою та сформованою, а відмінність залежить лише від доказування
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.
Суд першої інстанції правильно встановив правову природу як заявленого позову КПТМ «Криворіжтепломережа», так і заявленного зустрічного позову ОСОБА_1 , в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 12 березня 2026 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року. 

Головуючий: 

Судді: