РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
м. Вінниця
12 травня 2026 р.  Справа № 120/5731/25

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів

в с т а н о в и в :

28.04.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 22.01.2025 року відповідач прийняв рішення №UA401000/2025/000019/1 про коригування митної вартості товарів, у якому вказано, що митну вартість товару не може бути визначено за ціною договору, щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з тим, що під час контролю правильності визначення митної вартості встановлено, що надані документи містять розбіжності, а також порушено порядок оплати за товар. Через це митна вартість буде визначена за резервним методом. Тому, митний орган прийняв рішення про коригування митної вартості, встановивши її в сумі 10575,31 (сума коригування 3170,25 дол).
Також відповідачем сформовано Картку відмови № UA401020/2025/000036.
Позивач вважає, що зазначені рішення про коригування митної вартості товарів в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивачем з метою підтвердження заявленої ним митної вартості подавалися відповідні обов`язкові документи для визначення митної вартості імпортованих товарів, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, у зв`язку із чим, звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 05.05.2025 року даний адміністративний позов залишено без руху та встановлено строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Ухвалою суду від 13.05.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.
28.05.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що до митного оформлення, в тому числі для підтвердження митної вартості товару, були подані наступні документи, реквізити яких зазначені в гр. 44 поданої МД.
За даною митною декларацією Системою управління ризиками було згенеровано ризики по товару за кодами 105-2 «Контроль правильностi визначення митної вартостi товарiв». 
За результатами виконання митних формальностей за митною декларацією встановлено, що у призначенні платежу поданих до митного оформлення платіжних інструкцій зазначено посилання виключно на зовнішньоекономічний договір, відповідно неможливо однозначно ідентифікувати дані платіжні інструкції як такі, що стосуються даної партії товару.
Також відповідач зазначає, що порушено порядок оплати за товар: 30% від суми замовлення – депозит, решта суми 70% - перед видачею коносаменту.
Відповідач звертає увагу на те, що враховуючи положення ч.2, 3, 4 ст.53 МКУ, декларанту були направлені електронні повідомлення щодо витребування додаткових документів згідно ч.2,3,4 ст. 53 МКУ. 
Декларант листом від 22.01.2025 повідомив, що інші документи надаватись не будуть.
Відтак, на думку відповідача, за результатами проведених консультацій та враховуючи повідомлені декларантом відомості митна вартість товару була правомірно визначена за резервним методом.
Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
02.06.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній зазначає, що відповідач не обґрунтовує достатнім чином застосування резервного методу, а також у відзиві не міститься спростувань правової позиції позивача про те, що товари різних виробників та різних торговельних марок не є подібними.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив.
29.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" укладено зовнішньоекономічний контракт №24/08 з компанією Bluezone Vitrified pvt Itd, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує товар в асортименті та за цінами, вказаними в інвойсах (рахунок-фактурах), що додаються до кожної поставки.
Згідно п. 2. Контракту ціни за товар, що продається за цим контрактом, встановлюються у валюті dollars USA. Ціна на товар встановлюється на умовах FOB (port Munddra (India)) і буде вказана в інвойсах (проформах), на кожну партію окремо.
Відповідно до умов вказаного Контракту згідно Рахунку-проформи BZ-243741/24-25 від 01.08.2024 року та Commercial invoice EXP-293/24-25 від 06.11.2024, ТОВ "Керамік-Інвест" придбало плитку для мостіння, облицювальна для підлоги чи стін, керамічна, глазурована, прямокутної форми, з коефіцієнтом поглинання води не більше 0,5 мас. %, артикулів: "ONIX PEARL" розміром 600*1200мм - 414,72 м2 - 288 картонних коробів – 9 дерев.паллет; "GOLDEN BLACK" розміром 600*1200 мм - 460,80 м2 - 320 картонних коробів – 10 дерев.паллет; "SERENA BEIGE" розміром 600*1200 мм - 460,80 м2 - 320 картонних коробів – 10 дерев.паллет. Всього: 1336,32 м2 – 928 картонних коробів - 29 дерев`яних паллет, на загальну суму 7405,06 USD. Торгівельна марка: "Bluezone". Виробник: "BLUEZONE Vitrified Pvt. Ltd". Країна виробництва: IN.
Для здійснення митного оформлення товару поставленого за вказаним Контрактом, ТОВ «Керамік-Інвест» через представника ПП "Лазуріт-А" подано до Вінницької митниці митну декларацію від 21.01.2025 року №25UA401020002225U0, у якій самостійно визначено митну вартість товарів за основним методом, а саме, за ціною контракту, яка склала 7405,06 USD.
Митним брокером ПП "Лазуріт-А" подано митному органу наступні документи:
- митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів 25UA401020002225U0 від 21.01.2025 року ;
- пакувальний лист (Packing list) б/н від 06.11.2024 року;
- рахунок-проформа (Proforma invoice) BZ-24374/24-25 від 01.08.2024;
- рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) EXP-293/24-25 від 06.11.2024 року;
- коносамент (Bill of lading) BDQSE241100006 від 11.11.2024 року;
- автотранспортна накладна (Road consignment note) 17294 від 16.01.2025 року;
- супровідний документ TI (Dispatch note model ) 24ROCT1900XX2844М7 від 15.01.2025 року;
- декларація про походження товару (Certificate of origin) EXP-293/24-25 від 06.11.2024 року;
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у випадках митного огляду, що здійснюється при виконанні митних формальностей під час митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації) UA500420/2025/000155 від 19.01.2025;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №3 від 16.09.2024 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару №7 від 20.11.2024 року;
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №1/17294 від 13.01.2025 року;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 29.08.2024 року;
- розрахунок ціни (калькуляція) від 01.08.2024 року;
- розрахунок ціни (калькуляція) від 01.08.2024 року;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №24/08 від 29.08.2024 року;
- договір про надання послуг митного брокера №6 від 01.01.2025 року;
- договір (контракт) про перевезення №11.11.2024/1410-1 ОД від 11.11.2024 року;
- договір (контракт) про перевезення №16022022-2 від 16.02.2023 року;
- договір (контракт) про перевезення №23-02.2020/129ОД-П від 23.03.2020 року;
- технічна специфікація б/н від 01.08.2024 року;
- копія митної декларації країни відправлення №5401066 від 06.11.2024 року.
21.01.2025 року Вінницькою митницею декларанту надіслано повідомлення про надання документів, що відповідно до частини 2 статті 53 МКУ підтверджують заявлену митну вартість товарів.
У відповідь на повідомлення митного органу декларантом подано заяву №21/01 від 21.01.2025 року, з якої слідує, що по ЕМД №25UA401020002225U0 від 21.01.2025 року відповідно до частини 3 статті 53 МКУ усі додаткові документи надані.
За результатами опрацювання вказаної митної декларації та поданих документів, Вінницькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2025/000019/1 від 22.01.2025 року та визначено митну вартість товару за резервним методом. 
Також, відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2025/000036, у зв`язку із тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару. 
Не погоджуючись із рішенням Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Митний кодекс України (далі - МК України) визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Згідно з пунктом 34-1 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України), митні органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Згідно зі статтями 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина 1 статті 257 Митного кодексу України).
Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина 2 статті 52 МК України).
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина 4 статті 52 МК України).
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (частини 8, 9 статті 52 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною 2 статті 58 МК України передбачено, що Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Частинами 1, 2 та 3 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Положеннями частини 5 статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною 1 статті 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті.
При цьому, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05. 2012 року №598).
Отже, із системного аналізу наведених приписів слідує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною 2 статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Зі змісту оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення вбачається, що підставою їх прийняття стало те, що надані позивачем документи містять розбіжності: а саме у призначенні платежу поданих до митного оформлення платіжних інструкцій № 3 від 16.09.2024 та №7 від 20.11.2024 зазначено посилання виключно на зовнішньоекономічний Договір №24/08 від 29.08.2024, відповідно неможливо однозначно ідентифікувати дані платіжні інструкції як такі, що стосуються даної партії товару. А також порушено порядок оплати за товар: 30% від суми замовлення – депозит, решта суми 70% - перед видачею коносаменту.
Також, однією з підстав для прийняття оскаржуваного рішення слугувало те, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів позивача, автоматизованою системою управління ризиками (далі - АСУР) згенеровано ризики:
- 105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів».
Згідно з частиною 4 статті 337 МК України, контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Єдиний підхід до здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками встановлено Порядком здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015 №684, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2015 р. за №1021/27466, із змінами (далі - Порядок №684).
Ризики встановлені АСУР є обов`язковими до виконання посадовою особою митного органу, про що свідчить положення статті 320 МК України, прийняття посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається. 
Відповідно до частини 4 статті 320 МК України, форми та обсяги митного контролю, визначені відповідно до пункту 2 частини першої цієї статті, є обов`язковими для виконання посадовими особами митних органів. Прийняття цими посадовими особами рішення щодо нездійснення митного контролю у зазначених формах та обсягах не допускається.
Перевірка документів та відомостей здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені МК (частина 1 статті 337 МК України).
Якщо за результатами аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадовою особою митного органу встановлено ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість, у тому числі невірне визначення митної вартості, або якщо за результатами розгляду поданих декларантом або уповноваженою ним особою документів, перелік яких визначений частинами 3 та/або четвертою ст.53 МК України, при електронному декларуванні посадова особа за допомогою автоматизованої системи митного оформлення створює та надсилає декларанту або уповноваженій ним особі засвідчене електронним цифровим підписом електронне повідомлення про необхідність подання документів відповідно до частин 3 та/або четвертої ст.53 МК України для підтвердження митної вартості товарів і складанням їх переліку.
Як вбачається з матеріалів справи, при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару у митного органу виникли сумніви щодо дійсної вартості та у правильності визначення митної вартості товару, оскільки надані позивачем документи, що підтверджують митну вартість товару містять розбіжності.
Надаючи оцінку встановленим розбіжностям, суд зазначає наступне.
Як вже зазначено судом вище, 29.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" укладено зовнішньоекономічний контракт №24/08 з компанією Bluezone Vitrified pvt Itd, відповідно до якого Продавець продає, а Покупець купує товар в асортименті та за цінами, вказаними в інвойсах (рахунок-фактурах), що додаються до кожної поставки.
Згідно пункту 2 Контракту, ціни за товар, що продається за цим контрактом, встановлюються у валюті dollars USA. 
Ціна на товар встановлюється на умовах FOB (port Mundra (India)) і буде вказана в інвойсах (проформах), на кожну партію окремо. Дані інвойси (проформи) є невід`ємною частиною контракту.
Пунктом 3.2 Контракту встановлено, що оплата за товар здійснюється на умовах передоплати шляхом безготівкового переказу грошових коштів на рахунок продавця, в доларах США в наступному порядку - 30% від суми замовлення - депозит, решта суми 70% перед видачею коносаменту.
Згідно рахунку - фактури (інвойс) №EXP-293/24-25 від 06.11.2024 року загальна вартість товару становить 7405,06 USD.
На виконання умов контракту, 16.09.2024 року позивачем здійснена оплата 2000 USD, що підтверджується банківським платіжним документом №3.
11.11.2024 року видано коносамент (Bill of lading) BDQSE241100006.
20.11.2024 року позивачем здійснено оплату 5405,06 USD.
Отже, виходячи з умов зовнішньоекономічного контракту, останнім прямо передбачено здійснення попередньої оплати у розмірі 30% від суми замовлення та сплату решти 70% до моменту видачі коносаменту, що є істотною умовою договору та визначає порядок виконання грошових зобов`язань сторін.
Фактичні обставини свідчать, що позивачем здійснено авансовий платіж у сумі 2000 USD, що є меншим за передбачені контрактом 30% від загальної вартості товару, у зв`язку з чим має місце відхилення від погодженого сторонами порядку розрахунків.
Суд також зауважує, що коносамент видано 11.11.2024, тоді як остаточний платіж у сумі 5405,06 USD здійснено лише 20.11.2024, тобто після видачі коносаменту, що також не відповідає умовам контракту щодо строків проведення остаточного розрахунку.
Зазначені відхилення від умов контракту свідчать про невідповідність фактичних дій сторін погодженому механізму виконання зобов`язань, що може вказувати на наявність інших, не відображених у поданих документах домовленостей між сторонами.
З огляду на встановлені судом обставини, а саме невідповідність розміру авансового платежу умовам контракту, здійснення остаточного розрахунку після видачі коносаменту, а також відсутність у платіжних документах чіткої ідентифікації конкретної партії товару, суд дійшов висновку, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності, які впливають на можливість підтвердження фактичної ціни товару, а тому сумніви митного органу щодо достовірності заявленої митної вартості є обґрунтованими.
Поряд з цим суд зазначає, що митний орган встановивши невідповідність документів повідомив декларанта, що подані згідно ч.2 та ч.3 ст. 53 МК України документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а тому відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України запропоновано декларанту надати (за наявності) такі документи: 1) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 2) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Інші документи - за бажанням
У відповідь декларант повідомлено, що усі додаткові документи що підтверджують митну вартість товару надані.
Суд зауважує, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.
Згідно із частиною 6 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
З урахуванням встановлених судом розбіжностей у поданих документах, а також з огляду на те, що декларантом не усунуто зазначені розбіжності шляхом подання додаткових документів, суд дійшов висновку, що у митного органу були наявні обґрунтовані підстави вважати, що заявлені відомості про митну вартість товару є неповними або недостовірними. 
Суд зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості містить усю необхідну та передбачену законодавством інформацію. Зокрема, у ньому наведено обґрунтування наявності сумнівів щодо дійсної вартості та правильності визначення митної вартості товару, а також обґрунтування неможливості визначення митної вартості шляхом послідовного застосування методів, передбачених статтями 58– 63 Митного кодексу України. Крім того, рішення містить порівняльний аналіз характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого була використана як база для коригування митної вартості із застосуванням резервного методу, а також детальну інформацію щодо здійснених коригувань, використаних митним органом при визначенні митної вартості.
Щодо використання відповідачем як джерела числового значення митної вартості інформації за митною декларацією від 27.11.2024 №UA209230/2024/111526, суд зазначає, що посадова особа митного органу, здійснюючи порівняння товарів, наділена повноваженнями оцінювати їх характеристики, умови поставки, комерційні рівні, країну походження, обсяги партій та інші суттєві ознаки з метою встановлення ступеня їх ідентичності або подібності (аналогічності).
При цьому саме митний орган, як спеціально уповноважений суб`єкт у сфері митної справи, володіє відповідними інформаційними ресурсами та професійними знаннями для здійснення такого порівняльного аналізу. 
Суд також враховує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували подібність (аналогічність) товарів, обраних митним органом для порівняння, або свідчили про невідповідність використаного джерела інформації вимогам митного законодавства. 
Саме лише формальне заперечення проти використання відповідної митної декларації без надання альтернативних розрахунків чи підтверджуючих документів не може свідчити про протиправність дій митного органу. 
За таких обставин суд дійшов висновку, що використання митним органом інформації за митною декларацією від 27.11.2024 №UA209230/2024/111526 як джерела для визначення митної вартості товару із застосуванням резервного методу є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам Митного кодексу України.
З урахуванням наведеного, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, суд дійшов висновку, що митним органом цілком обґрунтовано прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За приписами вимог п. 4 ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи наведене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Керамік-Інвест" (вул. Київська, 29, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 43153136); 
Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, 21034, ЄДРПОУ ВП 43997544).

Суддя Дончик Віталій Володимирович