ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
25.05.2026	Справа № 910/15469/25	
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатрейд 13»
про стягнення 40 490, 90 грн
Суддя Я.А. Карабань
Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатрейд 13» (надалі - відповідач) про стягнення 40 490, 90 грн, з яких: 32 836, 12 грн основний борг, 6 075, 95 грн інфляційні втрати та 1 578, 83 грн 3% річних.
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 1, 5, 9, 10, 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 4, 5, 7, 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 16, 319, 322, 509, 525, 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг за адресою: м. Київ, вул. Староноводницька, буд. 13, кв. 49.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/15469/25. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).
15.01.2026 від представника позивача, на виконання ухвали суду, надійшло письмове підтвердження, що ціна позову не змінилася.
Відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов, тобто не скористався наданими йому процесуальними правами, передбаченим ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.
Про розгляд даної справи відповідач був повідомлений ухвалою суду від 18.12.2025, яка відповідно до повідомлення про доставку електронного листа була отримана відповідачем 18.12.2025 о 16:39 год.
Частиною 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Згідно з абз. 2 ч. 6 цієї статті, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.
За відсутності відзиву від відповідача суд вирішує справу за наявними матеріалами на підставі ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.
Беручи до уваги наведене вище та відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання) за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
При розгляді справи судом враховано частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка визначає право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.08.2024 рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/7572/24, яке набрало законної сили 17.09.2024, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» задоволено повністю та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатрейд 13» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» 65 702,56 грн, з яких: 45 054, 06 грн основного боргу, 3 514, 22 грн 3% річних та 17 134, 28 грн інфляційних втрат.
Так, в межах справи № 910/7572/24 судом було встановлено наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатрейд 13», як власника квартири № 49 по вул. Старонаводницькій 13, обов`язку зі сплати відшкодування комунальних витрат - утримання та управління будинком, спорудами та прибудинковою територією, а також наявність в останнього заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю ««Рада 5» за неналежне виконання свого грошового зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг за період з 09.08.2021 по 29.02.2024 у загальному розмірі 65 702, 56 грн.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач надалі не оплачує житлово-комунальні послуги, а тому враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просить суд стягнути з відповідача за період 01.03.2024 по 31.10.2025 заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 40 490, 90 грн, з яких: 32 836, 12 грн основний борг, 6 075, 95 грн інфляційні втрати та 1 578, 83 грн 3% річних.
Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Як установлено судом у справі № 910/7572/24, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегатрейд 13» з 09.08.2021 є власником квартири за адресою: м. Київ, вулиця Старонаводницька, буд. 13, квартира 49, загальною площею 132,9 м.кв., що підтверджуються інформаційною довідкою №455958328 від 10.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Вказаний багатоквартирний будинок прийнятий в експлуатацію за Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, затвердженим розпорядженням Печерської райдержадміністрації №106/1 від 05 жовтня 2001 року, відповідно якого експлуатаційною організацією цього будинку є Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада2, правонаступником прав і обов`язків якої в частині договірних відносин по обслуговуванню будинку 13 по вул. Старонаводницькій в місті Києві є позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» згідно Установчого договору про створення та діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5».
Зокрема, у ст. 1 Установчого договору від 29.08.2002 зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» є правонаступником прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» в частині договірних відносин по обслуговуванню будинку 13 по вулиці Старонаводницькій в місті Києві.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» відповідно до свого Статуту утримує зазначений будинок та прибудинкову територію, уклало та виконує умови договорів з виконавцями житлово-комунальних послуг - договір №1/317-Ж-11 на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих побутових відходів (ТПВ) від 03.01.2011 з ТОВ «Фірма «Володар-Роз», договір №75/8-пр від 26.10.2007 з Орендним підприємством «Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7», договір №Р5/ДС про надання послуг від 01.06.2017 з ФОП Волинською Ю.В., договір №02-6332 від 01.09.2017 з Комунальним підприємством «Профдезінфекція», договір №Р5/18/ТО на технічне обслуговування від 01.01.2018 з ТОВ «Скайліфт».
При розгляді справи № 910/7572/24, судом встановлено, що договір №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024 є укладеним між сторонами, з огляду на таке.
Так, судом у справі №910/7572/24 встановлено, що 29.02.2024 позивач направив на адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34-Б) для підписання примірник Договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024.
Відповідно до інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, вказане поштове відправлення не було вручене адресату та повернуто відправнику у зв`язку із закінченням строку зберігання.
Оскільки матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів висловлення заперечень на укладення договору в редакції, надісланій позивачем, суд вважає укладеним Договір №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024 в редакції, надісланій позивачем.
Відповідно до п. 1.1 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024, предметом договору є забезпечення підприємством надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, а саме: прибирання прибудинкової території, прибирання сходових кліток, прибирання підвалу, технічних поверхів та покрівлі, технічне обслуговування ліфтів, обслуговування систем диспетчеризації, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем;- гарячого водопостачання; холодного водопостачання; водовідведення; теплопостачання, зливової каналізації, дератизація, дезінсекція, обслуговування димовентиляційних каналів, технічне обслуговування та поточний ремонт систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності, поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, централізованого опалення та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження, що розміщені на закріпленій в установленому порядку прибудинковій території (в тому числі спортивних, дитячих та інших майданчиків), поливання дворів, клумб і газонів, прибирання і вивезення снігу, посилання частини прибудинкової території, призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами, експлуатація номерних знаків на будинках, освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води, енергопостачання ліфтів, надання інших послуг та здійснення функцій управління будинком № 13 по вул. Старонаводницькій, в м. Києві, (надалі - послуги), при цьому споживач уповноважує підприємство здійснювати управління будинком та надає йому право укладати необхідні договори з виконавцями та постачальниками послуг на користування відповідними будинковими мережами, і зобов`язується здійснювати своєчасну оплату послуг за встановленими, у порядку визначеному чинним законодавством та договором, тарифами у строки та на умовах, передбачених цим Договором.
Згідно з п. 1.2 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024, підприємство надає послуги з утримання та управління будинку та прибудинкової території: по утриманню відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору; по управлінню відповідно до погодженої сторонами ціни (тарифу) даних послуг. Рішення органу місцевого самоврядування є обов`язковим для підприємства та споживача та застосовується з дати набрання ним чинності в порядку, визначеному законодавством, у разі відсутності такого рішення, Підприємство проводить нарахування послуг по утриманню будинків, споруд та прибудинкової територій відповідно до затвердженого Кабінетом міністрів України порядку. Зміна тарифів на утримання та управління будинку та прибудинкової території не потребує внесення змін до цього договору, нові тарифи застосовуються автоматично з дня їх введення.
Пунктом 1.3 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024 визначено, що розмір щомісячної плати за надання послуг на дату укладення цього Договору становить 1443,29 грн.
Відповідно до п. 1.4 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024 оплата послуг за вивіз твердих побутових відходів здійснюється окремо та нараховується на кількість фактично проживаючих, зареєстрованих осіб в квартирі, з врахуванням фактично вивезених твердих побутових відходів з будинку в цілому на 1 місяць. Вартість 1 куб.м. складає 223 грн 92 коп.
Згідно з п. 2.2 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024, платежі по авансовій системі вносяться не менш ніж за один місяць до 20 (двадцятого) числа місяця, що передує розрахунковому.
Пунктом. 2.5 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024 визначено, що до розрахунків за послуги передбачені п 1.4. договору, застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Відповідно до п. 8.11 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024 плата за послуги, передбачені цим договором, підприємство нараховує, а споживач оплачує з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно 09.08.2021.
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача за спожиті останнім житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2024 по 31.10.2025 у розмірі 32 836, 12 грн, а також нараховані 3% річних у розмірі 1 578, 83 грн та інфляційні втрати у розмірі 6 075, 95 грн.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що укладений між позивачем та відповідачем правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.
Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до норм ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку.
Стаття 13 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлює, що відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі типового договору, форму якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов`язковим і не залежить від членства в об`єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, сама по собі відсутність договору між відповідачем та позивачем щодо утримання житлового будинку та прибудинкової території та сплата житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення відповідача від сплати відповідних внесків на утримання будинку та прибудинкової території та від встановленого законом обов`язку оплати житлово-комунальних послуг у повному обсязі.
У своїй постанові від 20.04.2016 по справі № 463/6799/18 Касаційний цивільний суд Верховного Суду також зазначає, що відсутність договірних відносин між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 по справі № 6-2951цс15.
Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 07.07.2020 по справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15.03.2018 по справі 401/710/15-ц, від 18.09.2019 по справі № 369/3682/16, від 07.02.2024 по справі №372/2236/21).
Частиною 4 ст. 319 Цивільного кодексу України також визначено, що власність зобов`язує, а в ст. 322 Цивільного кодексу України вказано, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому, будучи власником майна, відповідач зобов`язаний його утримувати.
Як установлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегатрейд 13» з 09.08.2021 є власником квартири за адресою: м. Київ, вулиця Старонаводницька, буд. 13, квартира 49, загальною площею 132,9 м.кв., що підтверджуються інформаційною довідкою №455958328 від 10.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.126).
Отже, відповідач зобов`язаний оплачувати послуги, які надаються позивачем, зважаючи й на ті обставини, що у спірному періоді відповідач був власником вказаної квартири, а матеріали справи не містять доказів, що надані позивачем послуги у спірному періоді були оплачені будь-якою іншою особою (зокрема, орендарем у випадку, якщо вказана квартира здавалась в оренду, тощо).
Судом установлено, що за період з 01.03.2024 по 31.10.2025 позивачем нараховано відповідачу плату за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 32 836, 12 грн, яка складається з плати з утримання будинку та прибудинкової території за тарифами, затвердженими позивачем, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.127).
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з п. 1.4 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024 оплата послуг за вивіз твердих побутових відходів здійснюється окремо та нараховується на кількість фактично проживаючих, зареєстрованих осіб в квартирі, з врахуванням фактично вивезених твердих побутових відходів з будинку в цілому на 1 місяць. Вартість 1 куб.м. складає 223 грн. 92 коп.
Відповідно до п. 2.2 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024, платежі по авансовій системі вносяться не менш ніж за один місяць до 20 (двадцятого) числа місяця, що передує розрахунковому.
Пунктом. 2.5 договору №УЖ/Р5-3/02/01/24 на надання житлово-комунальних послуг від 02.01.2024 визначено, що до розрахунків за послуги передбачені п 1.4. договору, застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано суду доказів оплати на користь позивача спожитих у період з 01.03.2024 по 31.10.2025 житлово-комунальних послуг на суму 32 836, 12 грн.
При цьому, як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 5» уклало та виконує умови договорів з виконавцями житлово-комунальних послуг - договір №75/8-пр від 26.10.2007 з Орендним підприємством «Спеціалізоване ремонтно-налагоджувальне управління №7», договір №Р5/ДС про надання послуг від 01.06.2017 з ФОП Волинською Ю.В., договір №02-6332 від 01.09.2017 з Комунальним підприємством «Профдезінфекція», договір № 20ТО/24 на виконання робіт по технічному обслуговуванню ліфтів від 10.05.2024 з ТОВ «МАСТЕРЛІФТ» та договір б/н про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2018 з ТОВ «Київські енергетичні послуги». 
Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За визначенням ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за неналежне виконання останнього свого грошового зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг за загальний період з 01.03.2024 по 31.10.2025 в розмірі 32 836, 12 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Доказів її погашення, відповідачем не надано та вказана заборгованість не спростована, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1 578, 83 грн за загальний період з 22.04.2024 по 27.11.2025 та інфляційних втрат у розмірі 6 075, 95 грн за загальний період з квітня 2024 року по жовтень 2025 року.
Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За визначенням ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Суд звертає увагу на те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.
Перевіривши розрахунок 3% річних у розмірі 1 578, 83 грн за період з 22.04.2024 по 27.11.2025, суд встановив, що він є арифметично невірним, оскільки за розрахунком суду за період з 22.04.2024 по 27.11.2025 розмір 3% річних складає 1 576, 96 грн (32836.12*3/100/366*254 + 32836.12*3/100/365*331), а не 1 578, 83 грн, як визначено позивачем, а тому вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі визначеному судом.
Також перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за загальний період з квітня 2024 року по жовтень 2025 року в розмірі 6 075, 95 грн, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.
Відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунок заявлених сум, у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, суду не надав.
Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 32 836, 12 грн основного боргу, 1 576, 96 грн 3% річних та 6 075, 95 грн інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Також позивач просить стягнути з відповідача витрати за надану правничу допомогу в сумі 7 000 , 00 грн.
Згідно із ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частини 1 та 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Позивачем на підтвердження понесення витрат на правову допомогу долучено до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги № 18/08/23/Р5 від 18.08.2023, копію додаткової угоди №21 від 03.11.2025 до договору про надання правничої допомоги № 18/08/23/Р5 від 18.08.2023, копію ордеру серії ВВ № 1047736 від 09.04.2025, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ № 000243 від 05.07.2019 на ім`я адвоката Фоменко Д.А. та копію акту наданих послуг № 21 від 10.12.2025 на суму 7 000, 00 грн.
Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 21 від 03.11.2025 до договору про надання правничої допомоги № 18/08/23/Р5 від 18.08.2023, вартість послуг (гонорару) за даним договором складає 7 000, 00 грн.
Згідно із визначення, наведеного у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд враховує, що у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис».
Частина 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
Разом з тим відповідачем клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявлялось.
При цьому, судом враховано, що заявлений до відшкодування розмір судових витрат не є надмірним та завищеним, оскільки відповідає як принципам матеріального (договірного) права, так і процесуального права (оскільки висвітлює затрати по роботі адвоката у даній справі), що відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та у постановах від 25.04.2018 у справі №922/3142/17, від 02.05.2018 у справі №910/22350/16, від 11.06.2018 року у справі №923/567/17.
Беручи до уваги підтвердження позивачем правового статусу адвоката, надання доказів фактичного надання правничої допомоги на підставі договору, а також співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд дійшов висновку про обґрунтованість витрат позивача на правову допомогу в розмірі 7 000, 00 грн.
Водночас, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу адвоката підлягає задоволенню частково, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 6 999, 67 грн.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 237-238, 240, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегатрейд 13» (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 34-Б, ідентифікаційний код 38239221) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 5» (02068, місто Київ, вулиця Г.Ахматової, будинок 3, ідентифікаційний код 32070545) 32 836 (тридцять дві тисячі вісімсот тридцять шість) грн 12 коп. основного боргу, 1 576 (одна тисяча п`ятсот сімдесят шість) грн 96 коп. 3% річних, 6 075 (шість тисяч сімдесят п`ять) грн 95 коп. інфляційних втрат, 6 999 (шість тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 67 коп. витрат на правничу допомогу та 3 027 (три тисячі двадцять сім) грн 86 коп. судового збору.
3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.
4. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.
5. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А.Карабань