ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2026 року	 	Справа № 914/2518/25	
місто Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі 
головуючий суддя:	Рим Т. Я.,	
судді:	Кравчук Н. М., Прядко О. В.,	
за участю секретаря судового засідання Кушти А. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу:	Першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури (надалі – Прокурор або Апелянт),	
на рішення:	Господарського суду Львівської області від 23.12.2025 (повний текст рішення складено та підписано 06.01.2026), ухвалене під головуванням судді Никон О. З.,	
у справі
за позовом:	Керівника Дрогобицької окружної прокуратури (надалі – Прокурор) в інтересах держави в особі Дрогобицької міської ради Львівської області (надалі – Дрогобицька МР або Позивач),	
до відповідача:	Товариства з обмеженою відповідальністю "Океан" (надалі – ТОВ "Океан" або Відповідач),	
про:	визнання недійним договору оренди землі та зобов`язання вчинити дії.	
В судовому засіданні взяли участь представники:	
прокуратури:	Винницька Л. М.,	
позивача:	не з`явився, 	
відповідача:	Зотов Н. М.	
I. ПРОЦЕДУРИ
Історія розгляду справи
1. Прокурор в інтересах держави в особі Позивача звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Відповідача про визнання недійним договору оренди землі та зобов`язання повернути земельну ділянку з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки. 
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ "Океан" відповідно до рішень Дрогобицької МР № 1200 від 20.12.2013 та № 1675 від 22.07.2015 отримало у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 4610600000:01:004:0040 площею 1'810 м2 на вулиці П. Орлика, 18 у місті Дрогобич (надалі – Земельна ділянка) для розширення існуючої території (благоустрою, озеленення, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм). 
3. Надалі рішенням Дрогобицької МР № 1241 від 31.05.2018 строк користування Земельною ділянкою було продовжено для цього ж використання. Водночас 10.08.2018 між Дрогобицькою МР та ТОВ "Океан" укладено договір оренди землі (надалі – Договір оренди від 10.08.2018), яким змінено істотні умови користування Земельною ділянкою, зокрема її цільове призначення (для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови) та строк оренди (10 років). 
4. За відсутності на Земельній ділянці об`єктів нерухомого майна та передбачених частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України підстав для надання землі поза конкурентними засадами, Прокурор вважає, що укладення такого договору мало відбуватися за результатами земельних торгів. 
5. Оскільки земельні торги не проводилися, на думку Прокурора, Договір оренди від 10.08.2018 укладено з порушенням вимог статей 124, 134 Земельного кодексу України, що відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.
6. Предметом позову є:
6.1. Визнання недійсним Договору оренди від 10.08.2018.
6.2. Зобов`язання ТОВ "Океан" повернути на користь територіальної громади міста Дрогобича в особі Дрогобицької МР Земельну ділянку з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо неї.
7. Підставою позову є укладення Договору оренди від 10.08.2018 з порушенням вимог статей 124, 134 Земельного кодексу України та статті 203 Цивільного кодексу України.
8. Рішенням від 23.12.2025 місцевий суд відмовив у задоволенні позовних вимог.
9. Своє рішення місцевий суд обґрунтував тим, що Прокурор подав позов в інтересах Дрогобицької МР, яка одночасно є стороною Договору оренди від 10.08.2018 та органом, зобов`язаним організувати земельні торги, а отже саме її дії спричинили порушення інтересів держави. 
10. За таких умов суд дійшов висновку про неналежний суб`єктний склад учасників справи, оскільки орган, який допустив відповідне порушення, не може вважатися належним позивачем, в інтересах якого здійснюється представництво Прокурором, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
11. Не погодившись із указаним рішенням, Прокурор подав апеляційну скаргу до Західного апеляційного господарського суду.
12. Ухвалою від 26.01.2026 Західний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження у справі, встановив іншим учасникам справи процесуальний строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребував матеріали справи № 914/2518/25 у Господарського суду Львівської області.
13. Учасники справи отримали ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі 26.01.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (том 2, а. с. 159-163).
14. До апеляційного суду 03.02.2026 надійшли матеріали справи, а 04.02.2026 – відзив на апеляційну скаргу.
15. Ухвалою від 20.02.2026 Західний апеляційний господарський суд призначив розгляд справи на 25.03.2026.
16. Ухвалами від 25.03.2026, від 15.04.2026 та від 04.05.2026 апеляційний суд відкладав судові засідання.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Позиція Апелянта
17. Суд першої інстанції неправильно визначив зміст спірних правовідносин, унаслідок чого неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до формування висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
18. Місцевий суд неправильно застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, та безпідставно дійшов висновку про неналежний суб`єктний склад учасників справи. 
19. На відміну від обставин зазначеної справи у цьому спорі Прокурор не оскаржує рішення органу місцевого самоврядування і не ставить під сумнів його законність, а звернувся з вимогою про визнання недійсним Договору оренди землі від 10.08.2018, стороною якого є Дрогобицька МР, та про повернення Земельної ділянки територіальній громаді.
20. Прокурор належно обґрунтував підстави представництва інтересів держави відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", правильно визначив орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, і самостійно сформував коло відповідачів залежно від характеру спору та обраного способу захисту. 
21. За таких обставин відмова у позові з мотивів неналежного суб`єктного складу суперечить усталеній практиці Верховного Суду, зокрема, викладеній у постанові від 27.02.2025 у справі № 443/275/24. 
22. У цій справі порушені інтереси держави можуть бути поновлені шляхом визнання недійсним Договору оренди від 10.08.2018 та зобов`язання ТОВ "Океан" повернути Земельну ділянку її власнику.
23. Прокурор зазначив у позові, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складається з таких сум:
23.1. 4'844,80 грн витрат на оплату судового збору за подання позову.
23.2. 7'267,20 грн витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Відзив 
24. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Обов`язок організації та проведення таких торгів покладено саме на Дрогобицьку МР, яка є стороною спірного договору. Незважаючи на це, позов заявлено лише до ТОВ "Океан". При цьому Дрогобицька МР не вживає заходів щодо визнання договору недійсним, не вважає його таким, що суперечить закону, та навпаки вчиняє дії, спрямовані на реалізацію Відповідачем прав користування земельною ділянкою. За таких обставин позов пред`явлено не до всіх сторін правочину, що не відповідає підходу, за яким у справах про визнання договору недійсним відповідачами мають бути всі його сторони.
25. Відповідач є власником суміжної земельної ділянки з кадастровим номером 4610600000:01:004:0024 та нежитлової будівлі за адресою вул. П. Орлика, 18 у місті Дрогобичі, у зв`язку з чим відповідно до пункту 1.1 та розділу 5 Договору оренди землі від 10.09.2015 спірна земельна ділянка (з кадастровим номером 4610600000:01:004:0040) була передана йому у користування як землі житлової та громадської забудови для розширення існуючої території з метою благоустрою, озеленення та встановлення фонтану. При цьому пункти 5.3 та 6.2 договору передбачали заборону самовільної забудови та зміни цільового призначення. 
26. У спірних правовідносинах має місце не первинна передача земельної ділянки в оренду, а продовження вже існуючих орендних відносин у порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору на новий строк відповідно до статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент укладення договору від 10.08.2018). Такий спосіб оформлення оренди не передбачав проведення земельних торгів, а також допускав зміну істотних умов договору за погодженням сторін. 
27. При цьому істотні умови договору оренди змінені не були. Земельна ділянка передана та сама (з тим самим кадастровим номером), її цільове призначення залишилося незмінним – землі житлової та громадської забудови (код КВЦПЗ 03.15), а отже правовий режим використання ділянки не зазнав змін. Уточнення у Договорі оренди від 10.08.2018 виду використання ("для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови") порівняно з попереднім формулюванням ("для благоустрою, озеленення, встановлення фонтану") відбулося в межах тієї ж категорії земель і не змінює цільового призначення ділянки. Конкретизація виду використання або об`єкта забудови в межах однієї категорії земель не належить до істотних умов договору оренди землі, оскільки не впливає на обсяг прав та обов`язків сторін у розумінні закону. Відтак такі зміни не можуть розцінюватися як укладення нового договору чи як підстава для застосування вимог щодо проведення земельних торгів.
28. Спір у цій справі стосується виключно окремого положення договору щодо способу використання земельної ділянки, а не правочину в цілому. Така умова не є істотною та не визначає змісту основних прав і обов`язків сторін. Укладення договору не залежало від цього формулювання і могло відбутися незалежно від його включення. Відтак навіть у разі невідповідності цієї умови вимогам закону підстав для визнання недійсним усього договору немає. У такому випадку можливим є лише визнання недійсною відповідної частини договору.
29. Відповідач законно користується земельною ділянкою з дотриманням вимог чинного законодавства та на підставі належно оформленої містобудівної і дозвільної документації. Зокрема, об`єкту присвоєно адресу (наказ від 28.11.2022), отримано містобудівні умови та обмеження (01.12.2022), розроблено робочий проєкт "Нове будівництво торгово-офісної будівлі на вул. П. Орлика в м. Дрогобич Львівської області" (01.01.2023), отримано експертний звіт щодо зазначеного проєкту (27.02.2023) та дозвіл на виконання будівельних робіт № ЛВ051240312727 від 12.03.2024.
30. Посилання Прокурора на кримінальне провадження є безпідставними, оскільки ухвалою Львівського апеляційного суду від 08.01.2025 у справі № 442/10015/24 скасовано арешт земельної ділянки через відсутність достатніх підстав для його накладення.
31. Водночас Відповідач вживає заходів щодо благоустрою земельної ділянки, зокрема отримано містобудівний розрахунок та на підставі рішення виконавчого комітету Дрогобицької МР від 21.10.2025 № 326 надано дозвіл на озеленення та встановлення фонтану.
32. Відстрочення виконання таких робіт зумовлено об`єктивними обставинами, зокрема карантином та введенням воєнного стану. Станом на сьогодні Відповідач здійснює дії, спрямовані на благоустрій, озеленення та встановлення фонтану.
33. Отже, користування земельною ділянкою здійснюється відповідно до її цільового призначення та умов договорів від 2015 та 2018 років.
34. Право оренди земельної ділянки є "майном" у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції та підлягає захисту. Втручання у це право є допустимим лише за умови його законності та дотримання принципу пропорційності, зокрема забезпечення справедливого балансу між інтересами держави та особи. У цьому випадку право оренди виникло за участю органу місцевого самоврядування, а тому відповідальність за дотримання процедур не може покладатися на Відповідача. Визнання договору недійсним призводить до покладення на нього надмірного індивідуального тягаря та порушує вимоги Конвенції.
35. Заявлена вимога про "припинення усіх речових прав та їх обтяжень" не передбачена законом, не конкретизує суб`єктів і характер прав та не забезпечує ефективного захисту. Такий спосіб захисту є абстрактним і може призвести до припинення навіть права власності територіальної громади. Відтак ця вимога є неналежною та не підлягає задоволенню.
36. Прокурор пропустив трирічний строк позовної давності, адже спірний договір укладено 10.08.2018, тоді як позов подано лише 18.08.2025.
Пояснення Позивача
37. Позивач не надав пояснень щодо апеляційної скарги.
III. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
38. Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
39. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.12.2025 оскаржується Прокурором у повному обсязі з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Ключовим доводом апеляційної скарги є помилковість висновків суду щодо визначення суб`єктного складу учасників справи, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову.
Щодо суб`єктного складу учасників справи
40. Відповідно до частин 1, 3-4 статті 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі – позивачами і відповідачами – можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
41. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України).
42. Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у 2 випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
43. Конституційний Суд України зазначив, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (абзац другий частини п`ятої Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99).
44. Отже, вирішення питання про орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, полягає у встановленні органу, який, використовуючи на підставі норм законодавства надані йому повноваження, зобов`язаний з метою захисту інтересів держави вчиняти юридичні дії, що впливають на права та обов`язки суб`єктів спірних правовідносин, зобов`язуючи їх припинити порушення інтересів держави та усунути наслідки цих порушень (зокрема, звертатись до суду з відповідним позовом) (див. пункт 31 постанови Верховного Суду від 02.04.2025 року у справі № 916/4589/23).
45. У постанові від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на таке:
"8.8. Прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу державної влади чи місцевого самоврядування, зокрема, тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абзац третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 27 січня 2021 року у справі № 917/341/19.
8.9. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача, таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі висновки узгоджуються із постановами Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.
8.11. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у кожному випадку звернення до суду в інтересах держави, перед тим, як визначити коло відповідачів, прокурор має встановити, насамперед: (а) суб`єкта, якому належать повноваження звертатися до суду за захистом відповідного права або інтересу; (б) ефективний спосіб захисту такого права чи інтересу; (в) залежно від установленого – коло відповідачів. При цьому слід мати на увазі, що вимогу про визнання недійсним договору може заявити як його сторона, так й інша заінтересована особа…".
46. У постанові Верховного Суду від 02.04.2025 у справі № 906/212/24 зазначено: "…положеннями статей 215, 216 ЦК України не встановлено обмежень для сторін правочину на звернення з позовом до суду про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності в залежності від того, протиправна поведінка якої саме сторони правочину призвела до його недійсності. Протилежне свідчило б про неможливість визнання недійсним правочину за наявності протиправних дій та умислу обох сторін договору на укладання правочину, що не відповідає вимогам закону, що в свою чергу не узгоджується з положеннями статей 203, 215 ЦК України та загальними засадами цивільного законодавства. За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що позивачем у справі про визнання договору недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та відшкодування збитків може бути лише та сторона договору, яка сама не допустила порушень вимог законодавства при його укладанні".
47. У постанові Верховного Суду від 02.04.2025 року у справі № 916/4589/23 зазначено: "Визначаючи коло належних відповідачів, суди попередніх інстанцій не врахували … того, що Прокурором окрім позовних вимог про визнання недійсним правочинів оренди (договору та додаткової угоди), сторонами яких є Кодимська міськрада та ТОВ "Авкубі Плюс", була заявлена також і вимога щодо повернення майна. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним таке повернення має відбуватися на користь територіальної громади, від імені яких діє Кодимська міськрада, а тому Прокурором було обґрунтовано залучено її позивачем за відповідним позовом, предметом якого є, зокрема, вимога щодо повернення майна".
48. Позовні вимоги у цій справі спрямовані на повернення Земельної ділянки територіальній громаді. Саме тому Дрогобицька МР визначена позивачем як орган, уповноважений здійснювати від імені територіальної громади права власника щодо земель комунальної власності.
49. Той факт, що Дрогобицька МР є стороною оспорюваного договору, сам по собі не виключає можливості її участі у справі як позивача, оскільки лише за такого суб`єктного складу можливе реальне виконання судового рішення у частині повернення Земельної ділянки у комунальну власність територіальної громади.
50. Для обґрунтування доводів про можливість повернення Земельної ділянки територіальній громаді навіть у випадку визначення органу місцевого самоврядування відповідачем, Відповідач посилається на пункт 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23, де зазначено: "… Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність правових підстав для повернення спірної земельної ділянки територіальній громаді шляхом зобов`язання відповідача 2 повернути територіальній громаді міста Києва спірну земельну ділянку (див. подібний висновок щодо форми задоволення вимог про повернення майна (земельної ділянки) у разі звернення прокурора з позовом до суду як самостійним позивачем та визначення відповідачем органу місцевого самоврядування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20)". 
51. Колегія зазначає, що наведена правова позиція не підлягає застосуванню до цих правовідносин, оскільки висновок, зазначений у пункті 68 цієї постанови, зроблено у межах застосування статті 785 Цивільного кодексу України та статті 34 Закону України "Про оренду землі", які регулюють правові наслідки припинення договору оренди та обов`язок орендаря повернути майно після закінчення строку користування. Саме у зв`язку зі встановленням факту припинення договору оренди Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про належний спосіб захисту шляхом повернення земельної ділянки територіальній громаді у випадку, коли орган місцевого самоврядування є відповідачем у справі.
52. Що ж до застосування місцевим судом у цій справі висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, щодо неможливості звернення прокурора з позовом в інтересах органу, який сам порушив інтереси держави, то така не є релевантною до спірних правовідносин. Зокрема, у справі № 925/1133/18 предметом судового розгляду були вимоги, безпосередньо пов`язані з оцінкою правомірності рішень органу місцевого самоврядування, а також похідні від них вимоги щодо правочинів, укладених на їх виконання. У зв`язку з цим відповідний орган розглядався судом як суб`єкт, дії якого стали порушенням інтересів держави. Натомість у цій справі Прокурор не ставить під сумнів законність рішення міської ради, на підставі якого укладено спірний договір, і не заявляє вимог про його скасування, а позов спрямовано на визнання недійсним Договору оренди від 10.08.2018 та повернення Земельної ділянки територіальній громаді, що зумовлює інший підхід до визначення процесуального статусу органу місцевого самоврядування. 
53. Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 15.05.2025 у справі № 914/900/24 за позовом прокурора в інтересах органу місцевого самоврядування про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації речового права та його припинення і повернення земельної ділянки зазначено: "Стосовно доводів третьої особи щодо повноважень прокурора на представництво інтересів Ради в цій справі, то колегія суддів … з метою забезпечення єдності судової практики … звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 відсутні висновки, які б заперечували право прокурора подавати аналогічний заявленому у цій справі позов в особі відповідної ради...".
54. Безпідставним є посилання суду першої інстанції на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.07.2024 у справі № 912/673/23, оскільки у зазначеній справі суд касаційної інстанції оцінював інші за змістом фактичні та процесуальні обставини. Зокрема, предметом касаційного перегляду було питання допустимості застосування наслідків недійсності правочину щодо особи, яка не була стороною оспорюваного договору і не залучалася до участі у справі як відповідач, а брала участь у справі виключно у процесуальному статусі третьої особи. Верховний Суд, аналізуючи приписи статей 45 Господарського процесуального кодексу України, статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України та судову практику, дійшов висновку, що покладення обов`язку повернути майно або застосування інших наслідків недійсності правочину можливе лише щодо сторін такого правочину, які є відповідачами у справі.
55. Помилковим є й застосування місцевим судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 670/23/18 та від 11.03.2025 у справі № 916/4412/23. У зазначених справах Верховний Суд оцінював правочини (договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки та договір транспортно-експедиційного обслуговування), укладені між приватними особами, тоді як у цій справі спір стосується договору оренди земельної ділянки комунальної власності за участю органу місцевого самоврядування, що обумовлює інші критерії оцінки суб`єктного складу учасників. 
56. З огляду на викладене, доводи Прокурора про помилковість висновків суду першої інстанції щодо суб`єктного складу учасників справи є обґрунтованими. Прокурор належним чином визначив осіб, які мають брати участь у справі.
Орендні правовідносини сторін
57. Відповідач є власником земельної ділянки з кадастровим номером 4610600000:01:004:0024 площею 0,2408 га та розташованої на ній нежитлової будівлі загальною площею 2'516,3 м2 за адресою вул. П. Орлика, 18 у м. Дрогобич, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (том 1, а. с. 165-166), договором купівлі-продажу нежитлового приміщення шляхом викупу від 29.05.2007 (том 1, зворот а. с. 167-169), витягом з Державного реєстру правочинів (том 1, зворот а. с. 169) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (том 1, а. с. 170).
58. З метою розширення існуючої території для благоустрою, озеленення, встановлення фонтану та забезпечення санітарно-гігієнічних норм ТОВ "Океан" звернулося до органу місцевого самоврядування для отримання в користування суміжної земельної ділянки.
59. У 2013 році ТОВ "Океан" розробило проєкт землеустрою з відведення земельної ділянки з кадастровим номером 4610600000:01:004:0040, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. П. Орлика, 18 (том 1, зворот а. с. 81), для розширення існуючої території (для благоустрою, озеленення, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм). Відділ Держземагенства у місті Дрогобичі Львівської області погодив цей проєкт землеустрою (том 1, а. с. 82).
60. Дрогобицька МР прийняла рішення № 1200 від 20.12.2013 (том 1, а. с. 35) про надання ТОВ "Океан" Земельної ділянки в оренду строком на 3 роки для визначеної в проєкті землеустрою мети: для розширення існуючої території (для благоустрою, озеленення, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм).
61. Рішенням № 1675 від 22.07.2015 Дрогобицької МР (том 1, а. с. 36) продовжила строк оренди Земельної ділянки на 3 роки.
62. Між Дрогобицькою МР та ТОВ "Океан" укладено Договір оренди від 10.09.2015 (том 1, а. с. 39-42), відповідно до умов якого Дрогобицька МР як орендодавець передала, а ТОВ "Океан" як орендар прийняло у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення – землі житлової та громадської забудови, що розташована у м. Дрогобичі по вул. П. Орлика, 18, кадастровий номер 4610600000:01:004:0040.
63. ТОВ "Океан" 15.09.2015 зареєструвало право оренди, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, зворот а. с. 78).
64. Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 3.1 Договору оренди від 10.09.2015 в оренду передано земельну ділянку загальною площею 1'810 м2, у тому числі: проїзди та двори – 624 м2, земельні насадження – 1'186 м2. На земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна. Договір укладено строком на три роки.
65. Відповідно до розділу 5 Договору оренди від 10.09.2015 ("Умови використання земельної ділянки") земельна ділянка передавалася для розширення існуючої території з метою озеленення, благоустрою, встановлення фонтану та забезпечення санітарно-гігієнічних норм. Цільове призначення земельної ділянки – землі житлової та громадської забудови.
66. Надалі рішенням Дрогобицької МР № 1241 від 31.05.2018 (том 1, а. с. 34) ТОВ "Океан" продовжено строк оренди Земельної ділянки на 10 років для мети використання, визначеної Договором оренди від 10.09.2015 (див. пункт 65 цієї постанови).
67. Між Дрогобицькою МР та ТОВ "Океан" укладено Договір оренди від 10.08.2018 (том 1, а. с. 48-49). При чому пунктом 5.1 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, що вочевидь не відповідає рішенню Дрогобицької МР № 1241 від 31.05.2018.
68. Із матеріалів справи вбачається, що на спірній земельній ділянці розпочалося будівництво торгово-офісної будівлі.
69. До Єдиної державної електронної системи 01.12.2022 внесено інформацію про присвоєння на підставі рішення виконавчого комітету Дрогобицької МР № 191 від 28.11.2022 об`єкту "Нове будівництво торгово-офісної будівлі на вул. П. Орлика в м. Дрогобичі Львівської області адреси (вул. П. Орлика, 18/3 м. Дрогобич) (том 1, зворот а. с. 170, зворот а. с. 171).
70. Наказом відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Дрогобицької МР № 36 від 01.12.2022 (том 1, а. с. 172) затверджено містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва (том 1, зворот а. с. 172, 172).
71. На замовлення ТОВ "Океан" у 2023 році розроблено робочий проєкт "Нове будівництво торгово-офісної будівлі по вул. П. Орлика в м. Дрогобичі Львівської області" (том 1, а. с. 173-181).
72. У Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва 15.03.2024 зареєстровано дозвільний документ № 1 від 12.03.2024 (том 1, а. с. 191) та повідомлення про початок виконання будівельних робіт (том 1, а. с. 185-190).
73. ТОВ "Океан" зверталось до ФОП Фляка М. П. із заявою (том 1, зворот а. с. 191) про виконання ескізного проєкту та містобудівного розрахунку для благоустрою, озеленення, встановлення фонтану на земельній ділянці з кадастровим номером 4610600000:01:004:0040.
74. Надалі рішенням Виконавчого комітету Дрогобицької МР від 21.10.2025 № 326 надано ТОВ "Океан" дозвіл на влаштування благоустрою з озелененням та встановленням фонтану на вул. Пилипа Орлика, 18 (кадастровий номер земельної ділянки 4610600000:01:004:0040) за власні кошти відповідно до поданої проєктної пропозиції без відшкодування коштів за виконані роботи (том 2, а. с. 8).
Загальні засади визнання правочину недійсним
75. Підстави для визнання правочинів недійсними встановлюються, зокрема, статтями 203, 215 Цивільного кодексу України.
76. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
77. Відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
78. Невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося (див. постанови Верховного Суду від 31.10.2023 у справі № 908/722/20, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22, від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 03.02.2026 у справі № 910/12031/24).
79. Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору (постанова Верховного Суду від 04.04.2025 у справі № № 745/582/21).
80. Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Правомірність укладення Договору оренди від 10.08.2018
81. Прокурор вважає, що Договір оренди від 10.08.2018 не підлягав поновленню, оскільки при його укладенні змінено мету використання земельної ділянки порівняно з визначеною рішенням органу місцевого самоврядування, а також строк оренди. За таких обставин орендні правовідносини не могли бути продовжені, а укладення договору мало відбуватись на конкурентних засадах.
82. Натомість Відповідач наполягає на правомірності спірного правочину, зазначаючи, що його укладено у порядку реалізації переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк, яке, на його переконання, допускає зміну умов договору, зокрема виду використання земельної ділянки, за відсутності зміни її цільового призначення.
83. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
84. Водночас відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених, зокрема, Земельним кодексом України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
85. Таким чином, принцип свободи договору у правовідносинах оренди землі застосовується у сукупності з вимогами спеціального земельного законодавства та не є абсолютним, зокрема в частині визначення та зміни істотних умов договору.
86. Відповідні правила зміни умов договору у разі його поновлення встановлювалися статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):
86.1. По закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина 1).
86.2. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина 4).
86.3. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5).
87. Отже, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" дійсно допускала зміну умов договору при його поновленні за згодою сторін. Водночас ця ж норма передбачала, що погодження змінених умов договору мало бути відображене у відповідному рішенні міської ради, яке і визначає волю власника земельної ділянки.
88. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30.07.2024 у справі № 910/4928/23, відповідно до якої способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття сесією відповідного рішення. Виходячи з того, що чинним законодавством не передбачено автоматичного поновлення договорів оренди землі, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін можлива лише за наявності рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування (див. також висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 904/1671/21, від 09.11.2021 у справі № 910/4790/20, від 26.10.2021 у справі № 910/5710/19, від 24.01.2019 у справі № 904/869/18, від 26.03.2019 у справі № 910/1335/17, від 10.01.2019 у справі № 911/3998/16, від 11.12.2018 у справі № 923/111/18, від 06.12.2018 у справі № 925/1651/17, від 03.04.2018 у справі № 904/8168/17, від 22.02.2018 у справі № 922/1008/17 та постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі № 912/1552/13, від 20.11.2012 у справі № 44/69).
89. Колегія суддів установила, що актом волевиявлення власника спірної земельної ділянки є рішення Дрогобицької МР № 1241 від 31.05.2018 (див. пункт 66 цієї постанови), яким чітко визначено як строк оренди, так і конкретну мету використання земельної ділянки – для розширення існуючої території (озеленення, благоустрій, встановлення фонтану, забезпечення санітарно-гігієнічних норм). Саме в таких межах рада реалізувала свої повноваження власника та надала згоду на користування Земельною ділянкою. 
90. Відповідач стверджує, що оскільки при укладенні Договору від 10.08.2018 не відбулося зміни істотних умов, то підстав вважати його укладеним із порушенням вимог закону немає (див. пункт 27 цієї постанови). 
91. Колегія суддів не погоджується з такими доводами.
92. Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції станом на 2018 рік) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
93. Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
94. З наведеного випливає, що істотними є не лише умови, прямо визначені законом, а й ті, які визначають зміст правовідносин сторін або на погодженні яких наполягала хоча б одна зі сторін.
95. Тому оскільки своїм рішенням Дрогобицька МР визначила конкретну мету використання Земельної ділянки (див. пункт 89 цієї постанови) як умову її передачі, така умова є істотною у розумінні статті 638 Цивільного кодексу України та статті 15 Закону України "Про оренду землі". Відтак заміна цієї мети іншою – використання на будівництво та обслуговування інших будівель громадської забудови, свідчить не про формальне уточнення, а про зміну істотної умови договору. Така зміна виходить за межі погодженого власником режиму користування земельною ділянкою і призводить до зміни змісту прав та обов`язків сторін, а тому не може обґрунтовуватися лише посиланням на збереження категорії земель. 
96. Крім того, обґрунтовуючи правомірність зміни виду використання земельної ділянки в межах її цільового призначення, Відповідач посилається на низку постанов Верховного Суду, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19, постанови Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 357/4277/17 та від 31.07.2019 у справі № 806/5308/15.
97. Водночас висновки, викладені у наведених постановах, не є релевантними до спірних правовідносин:
97.1. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 925/929/19 предметом розгляду було питання щодо необхідності застосування процедури зміни цільового призначення земельної ділянки, зокрема розроблення проєкту землеустрою щодо її відведення, у разі зміни виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії земель. Саме в цьому контексті Велика Палата дійшла висновку про відсутність обов`язку проходження такої процедури та сформулювала правові підходи щодо співвідношення понять "цільове призначення" та "вид використання" земельної ділянки. Більше того, у пункті 39 зазначеної постанови Велика Палата наголосила на обов`язку користувача здійснювати використання земельної ділянки відповідно до визначеного для неї виду використання, що підтверджує доводи Прокурора.
97.2. У постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 357/4277/17 предметом розгляду була правомірність винесення припису та постанови про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності щодо релігійної громади у зв`язку зі здійсненням будівництва на земельній ділянці. Суд досліджував співвідношення цільового призначення земельної ділянки та виду її використання, а також необхідність розроблення проєкту землеустрою при зміні цільового призначення. Крім того, висновки суду у зазначеній постанові сформульовані з урахуванням того, що земельна ділянка перебувала у приватній власності, що істотно відрізняє ці правовідносини від спірних, де йдеться про реалізацію повноважень власника земельної ділянки комунальної власності.
97.3. У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 806/5308/15 предметом розгляду була правомірність скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації та припису органу державного архітектурно-будівельного контролю у зв`язку зі здійсненням реконструкції частини житлового будинку під магазин. У межах такого спору суд досліджував питання достовірності відомостей, внесених до декларації, а також співвідношення цільового призначення земельної ділянки та фактичного використання об`єкта будівництва. Відтак правові висновки у цій постанові сформульовані у контексті застосування законодавства у сфері містобудівної діяльності та оцінки правомірності дій контролюючого органу.
98. Таким чином, наведені постанови ухвалені за інших фактичних обставин, з іншим предметом спору і не регулюють питання правомірності зміни умов використання земельної ділянки при поновленні договору оренди без належно прийнятого рішення органу місцевого самоврядування.
99. Відповідач вважає, що оскільки міська рада підписала договір, то вона автоматично погодила всі його умови, зокрема і зміну використання земельної ділянки. Апеляційний суд із цим не погоджується. Сам факт підписання договору ще не означає, що рада дала згоду на нові умови, адже, як було зазначено, її воля як власника землі має виражатися лише через належним чином прийняте на сесії рішення, а не через дії окремої посадової особи. 
100. З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє аргументи, зазначені у пунктах 26-27 цієї постанови.
101. Доводи Відповідача про правомірність його дій щодо використання земельної ділянки з огляду на те, що пунктами 5.3 та 6.2 Договору оренди від 10.09.2015 встановлено заборону зміни цільового призначення та самовільної забудови (див. пункт 25 цієї постанови), не спростовують встановлених у справі обставин. Зазначені положення регулюють поведінку орендаря під час виконання укладеного договору та визначають межі користування земельною ділянкою. Натомість у цій справі підлягає оцінці саме те, чи була належним чином погоджена зміна умов використання земельної ділянки при поновленні договору.
102. Не мають правового значення для вирішення цього спору доводи Відповідача про належне виконання умов договору та законність користування земельною ділянкою на підставі містобудівної і дозвільної документації (див. пункти 29 та 30 цієї постанови), адже такі обставини виникли після укладення спірного договору. Як зазначено вище (див. пункт 79 цієї постанови), наявність підстав для визнання правочину недійсним визначається станом на момент його вчинення. Протилежний підхід фактично означав би можливість виправдання первісно незаконного набуття права користування земельною ділянкою, що є недопустимим.
103. Те, що Дрогобицька МР не оспорює договір і навіть вчиняє дії щодо його виконання, не підтверджує його законності. Порушення закону не може бути виправдане подальшою поведінкою сторін. Орган місцевого самоврядування не вправі своїми діями чи бездіяльністю узаконювати порушення вимог закону, особливо коли йдеться про інтереси територіальної громади як власника земельної ділянки. Тому безпідставними є доводи апелянта, зазначені у пункті 24 цієї постанови.
104. Отже, зміна умов використання спірної земельної ділянки за відсутності відповідного рішення міської ради про їх погодження виключає можливість розглядати спірний договір як продовження попередніх орендних правовідносин у порядку реалізації переважного права, передбаченого статтею 33 Закону України "Про оренду землі". Таким чином, Договір оренди від 10.08.2018, хоч і стосується тієї ж земельної ділянки, однак без погодження рішення органу місцевого самоврядування умов використання, за своєю правовою природою є новим договором. Тому аргументи Відповідача, зазначені у пункті 26 цієї постанови, є безпідставними.
105. Відповідно до частин 1 та 2 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
106. Надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови не належить до випадків, визначених частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України, за яких земельні торги не проводяться.
107. За таких обставин Договір оренди від 10.08.2018 укладено (1) всупереч умовам, погодженим рішенням органу місцевого самоврядування та (2) без проведення земельних торгів, що суперечить вимогам земельного законодавства.
108. Вказане є підставою для визнання Договору оренди від 10.08.2018 недійсним та повернення земельної ділянки територіальній громаді.
109. Колегія суддів не погоджується з доводами Відповідача про можливість визнання недійсним лише положення пункту 5.1 Договору оренди від 10.08.2018 (див. пункт 28 цієї постанови).
110. Відповідно до статті 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
111. Договір міг би існувати без спірного положення лише за умови, якби власник передавав земельну ділянку без визначення конкретної мети її використання. Натомість рішенням Дрогобицька МР встановила використання ділянки для благоустрою, озеленення та встановлення фонтану, і саме ця умова зумовила передачу її в оренду. Виключення такої умови означало б не усунення другорядного положення, а зміну істотної умови договору та погодженого змісту правовідносин сторін. У такому разі договір фактично перетворювався б на передачу земельної ділянки без визначеної мети її використання, що невиправдано розширювало можливості орендаря використовувати Земельну ділянку на власний розсуд.
112. Водночас колегія суддів не погоджується з вимогою позовної заяви в частині припинення усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки, з огляду на таке.
113. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів…
114. Такий спосіб захисту має бути конкретизованим і визначеним настільки, щоб суд мав можливість встановити обсяг спірних правовідносин та ухвалити рішення, що підлягає виконанню.
115. Натомість заявлена вимога про припинення "усіх речових прав та їх обтяжень" є невизначеною за своїм змістом, не містить конкретизації відповідних прав та підстав виникнення, що унеможливлює її належну правову оцінку та виконання судового рішення у цій частині.
116. За таких обставин колегія суддів погоджується з Відповідачем (див. пункт 35 цієї постанови), що зазначена вимога не відповідає вимогам процесуального закону, відтак не може бути задоволена. 
117. Посилання Відповідача на статтю 1 Першого протоколу до Конвенції (див. пункт 34 цієї постанови) є безпідставним, оскільки він не довів порушення пропорційності при оцінці правомірності втручання держави у право на мирне володіння майном. Сам факт укладення договору за участю органу місцевого самоврядування не звільняє іншу сторону правочину від обов`язку діяти добросовісно та перевіряти відповідність його умов вимогам закону. Відповідач не обґрунтував, які саме наслідки для нього є надмірним тягарем за умов, що рішення Дрогобицької МР № 1241 від 31.05.2018 залишається чинним. 
Щодо позовної давності
118. Відповідно до статей 256 та 257 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
119. Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
120. У відзиві на позовну заяву Відповідач зазначає, що спірний договір укладено 10.08.2018, а відтак саме з цього моменту Прокурор мав можливість дізнатися про можливе порушення прав територіальної громади, та, відповідно, звернутися до суду з відповідним позовом у межах строку позовної давності, однак цього не зробив. Натомість позов подано лише 18.08.2025.
121. Колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
122. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі – Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
123. У пунктах 88-96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 зазначено:
"Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
89. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
90. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
91. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
92. Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
93. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
94. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХнабрав чинності 30 січня 2024 року.
95. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився і такий стан триває дотепер.
96. Підсумовуючи, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року – на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану".
124. З 4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 № 4434-IX. Закон скасував зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.
125. Прокурор звернувся до суду з вимогою про розірвання договору 15.08.2025 (позов зареєстровано 18.08.2025), тобто в період дії воєнного стану та до скасування зупинення перебігу строків позовної давності на цей період.
126. Отже, навіть з урахуванням доводів Відповідача про початок перебігу позовної давності з моменту укладення договору оренди, такий строк не є пропущеним.
IV. ВИСНОВКИ 
127. Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
128. Рішення Господарського суду Львівської області від 23.12.2025 у справі № 914/2518/25 ухвалене з порушеннями, встановленими частиною 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про задоволення позову частково відповідно до статті 275 Господарського процесуального кодексу України.
V. СУДОВІ ВИТРАТИ
Розподіл витрат на оплату судового збору
129. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України Судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
130. Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
131. Оскільки апеляційний суд скасовує рішення місцевого суду витрати на оплату судового збору покладаються на ТОВ "Океан" на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Враховуючи наведене, керуючись статтями 73, 74, 76, 77, 78, 79, 91, 114, 277, 282, Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури задовольнити частково.
2. Скасувати Рішення Господарського суду Львівської області від 23.12.2025 у справі № 914/2518/25.
3. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.
4. Визнати недійсним договір оренди землі, укладений 10.08.2018 між Дрогобицькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Океан" щодо земельної ділянки площею 1'810 м2 несільськосподарського призначення з кадастровим номером 4610600000:01:004:0040, яка знаходиться на вул. П. Орлика, 18 у м. Дрогобичі Львівської області.
5. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Океан" (адреса: 82100, Львівська область, місто Дрогобич, вулиця П. Орлика, будинок 18; ідентифікаційний код 31264068) повернути на користь територіальної громади м. Дрогобича в особі Дрогобицької міської ради Львівської області (адреса: 82100, Львівська область, місто Дрогобич, площа Ринок, будинок 1; ідентифікаційний код 04055972) земельну ділянку площею 1'810 м2 з кадастровим номером 4610600000:01:004:0040, яка знаходиться на вул. П. Орлика, 18 в м. Дрогобичі Львівської області.
6. Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.
7. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Океан" (адреса: 82100, Львівська область, місто Дрогобич, вулиця П. Орлика, будинок 18, ідентифікаційний код: 31264068) на користь Львівської обласної прокуратури (адреса: 79005, Україна, Львівська область, місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19; ідентифікаційний код 02910031) 4'844,80 грн відшкодування витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви та 7'267,20 грн відшкодування витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.
8. Місцевому суду видати накази.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції в порядку та строки, визначені статтями 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. Касаційну скаргу подають безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено та підписано 18.05.2026.

Головуючий суддя	Рим Т. Я. 	
Судді	Кравчук Н. М. 	
 	Прядко О. В.