Справа № 420/11200/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,-
ВСТАНОВИВ:
Стислий зміст позовних вимог.
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд:
- стягнути з відповідача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь позивача військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 (до запитання), ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , засоби зв`язку к.т.: НОМЕР_4 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС) на загальну суму 27 536 грн. 21 коп. (двадцять сім тисяч п`ятсот тридцять шість грн. 21 коп.) майнової шкоди. 
Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону «Про результати службового розслідування» та висновку службового розслідування за фактом неприбуття 24.06.2024 року з частини щорічної основної відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 - являється підтвердженим. Разом з тим, відповідачу продовжувалось нарахування і виплата грошового забезпечення, хоча він був відсутній на військовій службі без поважних причин, так як нарахування та виплата грошового забезпечення в Державній прикордонній службі України здійснюється в поточному місяці за поточний місяць. Згідно довідки фінансово-економічного відділу НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону головного сержанта ОСОБА_3 за час його відсутності на військовій службі, здійснювалась виплата грошового забезпечення у сумі 6 341 грн. 53 коп. Станом на квітень 2026 року залишок коштів, які отримані відповідачем без належної на те правової підстави, за час відсутності на військовій службі з 24.06.2024 – 30.06.2024 складає 6 341 грн. 53 коп.
Заяви чи клопотання від сторін не надходили.
Процесуальні дії, вчинені судом.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11.05.2026 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Станом на час розгляду справи відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.
Згідно з ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Обставини справи.
Наказом начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 10 березня 2023 року №42- ОС, зарахувати до списків особового складу та на всі види забезпечення головного сержанта ОСОБА_1 , який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, з 10 березня 2023 року.
Відповідно до рапорту першого заступника коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування – начальника штабу майора ОСОБА_4 від 25.06.2024 року №22.2/34748/24-Вн, 24.06.2024 року о 14:00 встановлено факт неприбуття з відпустки головного сержанта ОСОБА_1 .
За даним фактом наказом начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону від 26.06.2024 №2429-АГ з метою з`ясування причин та обставин викладених в рапорті першого заступника коменданта другої прикордонної комендатури швидкого реагування – начальника штабу майора ОСОБА_4 від 25.06.2024 №22.2/34748/24-Вн щодо факту неприбуття з частини щорічної основної відпустки головного сержанта ОСОБА_1 .
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону «Про результати службового розслідування» від 13.08.2024 №1132-ОД та висновку службового розслідування від 09.08.2024 №04.4/591/24-СР за фактом неприбуття 24.06.2024 року з частини щорічної основної відпустки старшого сержанта ОСОБА_1 - являється підтвердженим.
Відповідно до акту обстеженні тимчасового місця проживання військовослужбовця на наявність виданого майна у тимчасове користування під час перевіри було виявлено нестачу майна, а сама: рукавиці тактичні – 1 пара, наколінники – 1 пара, підлокітники – 1 пара, окуляри тактичні – 1 шт., каремат – 1 шт., мішок спальний – 1 шт., захисний костюм ОЗК – 1 комплект, фляга тактична – 1 шт., рюкзак тактичний – 1 шт., сидіння польове ізоляційне – 1 шт., костюм вітровологозахисний – 1 комплект, навушники активні ImpactSport – 1 шт., Аптечка медична – 1 шт. та відповідно до Книги обліку матеріальних засобів виданих у тимчасове користування 2 ПКШР 3 ВПС від 25.04.2025 року.
Відповідно до відомості №27 щодо визначення залишкової вартості РХБ захисту головного сержанта ОСОБА_1 на 01 липня 2024 року, на загальну суму 1 740 грн. 00 коп.
Відповідно до відомості щодо визначення залишкової вартості військової майна на ОСОБА_1 на 02 липня 2024 року, на загальну суму 3 172 грн. 00 коп.
Відповідно до відомості №84 від 02.07.2024 щодо визначення залишкової вартості військового майна головного сержанта ОСОБА_1 , на загальну вартість 98 грн. 67 коп. 
Відповідно до відомості №93 щодо визначення залишкової вартості військового майна на утримання майна ОСОБА_1 на 27 червня 2024, на загальну суму 16 184 грн. 01 коп.
Згідно довідки фінансово-економічного відділу НОМЕР_5 мобільного прикордонного загону головного сержанта ОСОБА_3 за час його відсутності на військовій службі, здійснювалась виплата грошового забезпечення у сумі 6 341 грн. 53 коп.
01.04.2026 року на адресу ОСОБА_1 направлено лист про добровільне відшкодування завданої шкоди у сумі 27 536, 21 грн.:
- грошове забезпечення у сумі 6 341, 53 грн.,
- втрачене інвентарне речове майно у сумі 21 194, 68 грн.
Проте відповідачем у добровільному порядку не було відшкодовано вартість завданої майнової шкоди на суму 27 536 грн. 21 коп.
Джерела права й акти їх застосування.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011).
Відповідно до статті 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
На підставі ч. 1 статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011 до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до ч. 4 статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків, визначає Закон України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року №160-IX (далі також - "Закон № 160-IX").
Пункти 4, 5 частини першої статті 1 Закону №160-IX установлюють, що матеріальна відповідальність - це вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - це збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Частини перша - друга статті 3 Закону №160-IX встановлює, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Частина четверта статті 3 Закону №160-IX встановлює, що переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Стаття 4 Закону №160-IX передбачає, що особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Частина перша статті 6 Закону №160-IX встановлює, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Абзац 1 частини другої статті 8 Закону №160-IX встановлює, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Частина третя статті 8 Закону №160-IX передбачає, що розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Частини шоста - восьма статті 8 Закону № 160-IX встановлюють, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис. 
Висновки суду.
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.
Згідно з приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
У спірних правовідносинах, висновком службового розслідування встановлений факт неприбуття 24.06.2024 року з частини щорічної основної відпустки, 
у зв`язку з чим матеріали відносно відповідача направлені до ТУ ДБР у м.Хмельницький для прийняття правового рішення.
Суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення за червень 2024 року, саме за період з 24 по 30 червня 2024 року.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутого грошового забезпечення за вищевказаний період.
Щодо відшкодування шкоди за втрачене інвентарне речове майно у сумі 21 194, 68 грн., суд зазначає наступне.
При цьому, в обґрунтування наявності передбачених ч.2 ст.3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» умов для стягнення з відповідача зазначених коштів позивач не надав суду докази, які підтверджують вину відповідача у завданні шкоди державі на суму 24966,38 грн, та не довів причинний зв`язок між його протиправною поведінкою і завданою шкодою.
Також, суд враховує і те, що позивачем не надано суду доказів притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності, а також до матеріальної відповідальності, та доказів ознайомлення відповідача з такими наказами.
Разом з тим, суд зазначає, що згідно п.п.1,3 наказу 15 мобільного прикордонного загону «Про результати службового розслідування» від 13.08.2024 року № 1132-од наказано Відділу морально – психологічного забезпечення: направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницький матеріали службового розслідування для прийняття правового рішення стосовно головного сержанта ОСОБА_5 , в діях якого вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КримінальногоКодексу України, а саме: самовільне залишеннямісця служби, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.
Відділу юридичного забезпечення: Після порушення кримінального провадження за ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 410 ККУ по військовослужбовцю головному сержанту ОСОБА_6 підготувати документи для стягнення суми збитків завданих державі у розмірі: 6341,53 грн. (шість тисяч триста сорок одна грн. 53 коп.), з урахуванням нарахованого і сплаченого Єдиного соціального внеску, згідно довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 16 по 31 травня 2024 року; 21 194,68 грн. (двадцять одна тисяча сто дев`яносто чотири грн. 68 коп.) з урахуванням кратності (для відшкодування), згідно наданих відомостей та довідок щодо визначення залишкової вартості військового майна на утримання коштів за втрачене майно.
З наведеного слідує, що у разі притягнення відповідача до кримінальної відповідальності завдана ним шкода, відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», повинна стягуватись в межах кримінального провадження шляхом пред`явлення позивачем цивільного позову у кримінальному провадженні.
Крім того, суд звертає увагу на те, що частина перша статті 12 Закону № 160-IX визначає передумови для звернення військової частини з позовом про стягнення завданої державі шкоди.
Відповідно до цієї статті, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Отже, правовою підставою для звернення до суду із цим позовом є звільнення особи з військової служби або відсутнє рішення про притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності до звільнення зі служби за умови, що військовослужбовець відмовився добровільно відшкодувати завдана шкоду.
Водночас, відповідно до матеріалів справи, відповідач не звільнений з військової служби. Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач відмовився добровільно відшкодувати завдану шкоду.
Із наведеного слідує те, що позивач без правових підстав звернувся до суду із позовом про стягнення завданої державі шкоди.
На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди за втрачене інвентарне речове майно слід відмовити.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
1. Позов Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення майнової шкоди – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь позивача військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 (до запитання), ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , засоби зв`язку к.т.: НОМЕР_4 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС) на загальну суму 27 536 грн. 21 коп. (двадцять сім тисяч п`ятсот тридцять шість грн. 21 коп.) майнової шкоди.
3. В іншій частині позовних вимог – відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко