ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.05.2026 Справа № 917/436/26 

Господарський суд Полтавської області у складі судді Ківшик О.В., розглянувши матеріали 
за позовною заявою Акціонерного товариства "Укргазвидобування", вул. Кудрявська, 26/28, м.Київ, 04053
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттеплотех", вул.Автобазівська, 1, кв.302, м.Полтава, Полтавська область, 36000
про стягнення 405 933,70 грн,

Секретар судового засідання Ісенко М.В.
Без виклику учасників справи,

установив:
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.
Акціонерне товариство "Укргазвидобування" просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттеплотех" 405 933,70 грн штрафу за неналежне виконання умов укладеного 02.05.2025 між сторонами Договору підряду № 788/ПГВ/25.
Підставою для звернення з позовом зазначено порушення відповідачем зобов`язань за Договором підряду № 788/ПГВ/25 від 02.05.2025, а саме щодо строків виконання робіт, у зв`язку із чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 405 933,70 грн.
На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : копія Договору підряду № 788/ПГВ/25 від 02.05.2025 з додатками; копія акту здачі-прийняття будівельного майданчика від 18.09.2025; копія вимоги № ПГВ004.1.32-262 від 30.01.2026 з доказами направлення; копія статуту та виписки з ЄДР позивача.
02.04.2026 відповідач надав суду відзив на позов (вх. № 4374), в якому заперечує проти позову. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на таке :
- позивачем не доведено, що порушення строків виконання робіт сталося саме з вини відповідача, оскільки порушення строків виконання робіт було зумовлено об`єктивними обставинами, пов`язаними з фактичними умовами виконання договору, необхідністю узгодження окремих технічних рішень та організаційними аспектами виконання робіт, що не залежали виключно від волі відповідача;
- позивачем не доведено, що відповідач не вжив усіх залежних від нього заходів для належного виконання договору;
- позивачем не доведено, що існує причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та заявленими до стягнення санкціями;
- позивач не довів наявність реальних збитків, які могли бути спричинені таким нібито простроченням; не надав доказів того, що виконання зобов`язань відповідачем у встановлений строк спричинило позивачу фінансові чи інші збитки, тому немає причин для стягнення штрафу у заявленому розмірі.
Відповідач вважає, що нарахування штрафу у заявленому розмірі є непропорційним та надмірним до наслідків порушення виконання відповідачем зобов`язань та спрямоване не на відновлення порушеного права, а на отримання односторонньої майнової вигоди, що не відповідає завданню господарського судочинства та порушує баланс інтересів сторін.
При цьому, відповідач просить суд у разі задоволення позовних вимог зменшити суму штрафу до мінімального справедливого та співмірного розміру.
07.04.2026 до позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 4608), в яких останній спростовує доводи відповідача та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Інших заяв по суті спору не надходило.
2. Процесуальні питання, вирішені судом.
19.03.2026 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттеплотех" про стягнення 405 933,70 грн штрафу за неналежне виконання умов укладеного 02.05.2025 між сторонами Договору підряду № 788/ПГВ/25.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2026 року справу № 917/436/26 розподілено судді Ківшик О.В.
Суд ухвалою від 24.03.2026 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення ухвали.
В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Суд також зазначає, що з урахуванням умов воєнного стану в Україні, загальної ситуації в Україні та особливого режиму роботи суду, спрямованого на необхідності збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, господарський суд здійснює розгляд справи №917/436/26 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).
3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи. 
02.05.2025 року між Акціонерним товариством "Укргазвидобування" в особі філії Газопромислове управління "Полтавагазвидобування" (далі - Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Весттеплотех" (далі – Виконавець) укладено Договір підряду №788/ПГВ/25 по об`єкту "Поточний ремонт фасаду цеху Н-1 ЦзВтаРНГО ГПУ "Полтавагазвидобування" (далі - Договір, арк.с. 7-42). 
У Договорі сторони узгодили, зокрема, наступне :
- Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується на свій ризик, своїми силами, засобами, а також необхідними матеріалами, надати Замовнику (позивачу) послуги з "Поточний ремонт фасаду цеху Н-1 ЦзВтаРНГО ГПУ "Полтавагазвидобування" (далі - об`єкт), за завданням Замовника відповідно до мов Договору і Технічних вимог (Додаток №11) та здати у встановлений строк об`єкт, а Замовник зобов`язався прийняти й оплатити закінчені по об`єкту надані послуги (п. 1.1 Договору);
- вид послуг - поточний ремонт (далі послуги) (п.1.2 Договору);
- найменування послуг, "Поточний ремонт фасаду цеху Н-1 ЦзВтаРНГО ГПУ "Полтавагазвидобування" (п.1.3 Договору);
- Обсяг, перелік і зміст послуг визначається та погоджується Сторонами шляхом підписання Договірної ціни на надання послуг (Додаток №2 до Договору) та Технічних вимог (Додаток №11), які є невід`ємними частинами цього Договору. (п.1.4 Договору);
- початок надання послуг: впродовж десяти календарних днів з дати передачі будівельного майданчика (п.2.1 Договору);
- факт початку надання послуг підтверджується підписаним Сторонами Актом здачі-прийняття будівельного майданчика. Виконавець прибуває на об`єкт для здачі-прийняття будівельного майданчика протягом 2-ох робочих днів з дати отримання письмового повідомлення від Замовника (п.2.2 Договору).
- Закінчення надання послуг: впродовж 120 календарних днів з дати передачі будівельного майданчика Виконавцю (п.2.3 Договору).
- Строки надання послуг передбачені у Графіку надання послуг (Додаток №1 до Договору) який є невід`ємною частиною даного Договору (п.2.4 Договору).
- Виконавець зобов`язаний приступити до надання послуг не пізніше строку, встановленого в п.2.1 цього Договору. Забезпечити надання послуг у строки встановлені цим Договором та надати послуги відповідно до діючих нормативних актів, норм, правил та чинного законодавства України. (п. 4.2.1 Договору);
- загальна ціна (сума) Договору сформована на підставі кошторисної документації, Технічних вимог (Додаток №11 до Договору) та розроблена відповідно до кошторисних норм України "Настанови з визначення вартості будівництва", Інформація про ціни на матеріали (Додаток №12 до Договору), інших стандартів та становить 4059,337 тис. грн. (чотири мільйони п`ятдесят дев`ять тисяч триста тридцять сім гривень 00 коп.), в т.ч. ПДВ – 676,55617 тис. грн. (шістсот сімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятдесят шість грн. 17 коп). (п.6.1 Договору);
- за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим Договором ( 8.1 Договору);
- У разі порушення з вини Виконавця строків надання послуг Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 10 % від вартості послуг, з яких допущено прострочення надання, із врахуванням ПДВ (ПДВ враховується, якщо Виконавець є платником ПДВ) (п.8.3 Договору);
- Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками (за наявності) Сторін, за умови надання Виконавцем забезпечення виконання своїх зобов`язань по Договору, які відповідають вимогам, вказаним у п.11.2 цього Договору і діє до 31.08.2025 (включно) (п.11.1 Договору).
18.09.2025 року на підставі п. 2.2 Договору між позивачем та відповідачем був підписаний Акт здачі-прийняття будівельного майданчика (копія наявна у матеріалах справи, арк.с. 43). Ця обставина відповідачем не спростовується.
Враховуючи факт передачі будівельного майданчика 18.09.2025 та умови п. 2.3 Договору, відповідач був зобов`язаний виконати прийняті на себе зобов`язання за Договором впродовж 120 календарних днів з 18.09.2025 року. Тобто, гранична дата - 16.01.2026 року.
В порушення умов Договору відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо виконання робіт у встановлені строки. Ця обставина відповідачем не спростована. 
З метою досудового врегулювання спору, 02.02.2026 позивач направив відповідачу вимогу №ПГВ004.1.32-262 від 30.01.2026 про перерахування на рахунок позивача протягом 7-ми робочих днів штраф у розмірі 405 933,70 грн. Означена вимога була отримана відповідачем 06.02.2026 (докази направлення вимоги позивачем та її отримання відповідачем наявні у матеріалах справи, арк.с. 46). Ця обставина відповідачем не спростовується. 
За твердженням позивача відповідач у добровільному порядку штраф не сплатив. 
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом до суду.
4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.
Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 ЦК України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.
Згідно статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з передаванням її результату замовникові
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 ст.846 ЦК України).
У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 599 ЦК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За загальним правилом, встановленим ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором не виконав підрядні роботи у встановлений строк. Ця обставина відповідачем не спростована. 
Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).
У п. 8.1 Договору Сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим Договором. У разі порушення з вини Виконавця строків надання послуг Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 10% від вартості послуг з яких допущено прострочення надання із врахуванням ПДВ (ПДВ враховується, якщо Виконавець є платником ПДВ) (п.8.3 Договору).
Позивач заявив до стягнення з відповідача 405 933,70 грн штрафу на підставі п. 8.3 Договору за порушення строків виконання робіт (10% від ціни Договору).
Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення штрафу, не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги є правомірними та підлягають задоволенню повністю.
За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи, зокрема, є: позовна заява; відзив на позовну заяву.
Відповідач контррозрахунку ціни позову не надав, незгоди щодо арифметичної правильності розрахунку у відзиві не висловив, вимогу не заперечив.
Згідно з приписами частини 4 статті 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.
Щодо посилання відповідача на відсутність своєї вини у порушенні строку виконання робіт, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Положеннями статті 617 ЦК України, передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (надзвичайних обставин).
Отже наявність вини особи презюмується, однак може бути спростована. При цьому тягар доказування покладається на відповідача.
За змістом наведених норм права, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 55.1 постанови від 29.06.2022 у справі №477/874/19 зазначила про те, що за змістом частини 1 статті 614 ЦК України вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.
З урахуванням вказаних норм, саме відповідач повинен довести відсутність своєї вини у зв`язку з порушенням зобов`язання.
Відповідач у відзиві зазначає, що порушення ним строків виконання робіт, було зумовлено об`єктивними обставинами, пов`язаними з фактичними умовами виконання Договору, необхідністю узгодження окремих технічних рішень та організаційними аспектами виконання робіт, при цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.
Відповідно до частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Суд враховує, що відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 ЦК України, засадами цивільного законодавства, зокрема, є : справедливість, добросовісність та розумність.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, зокрема, визначено, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20).
Суд виходить з того, що у принципі добросовісності, а саме - при реалізації прав і повноважень, закладений принцип неприпустимості зловживання правом, згідно з якими здійснення прав та свобод однієї особи не повинне порушувати права та свободи інших осіб. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.
Невиконання стороною прийнятих на себе зобов`язань має наслідком визначену відповідальність, яку сторони передбачили при укладенні Договору, а тому наслідки неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором та пов`язані із цим ризики з урахуванням принципу розумної обачності покладаються на нього.
Враховуючи встановлений факт порушення відповідачем зобов`язання щодо виконання робіт у встановлений Договором строк, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу, є доведеними та обґрунтованими. 
Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.
Згідно з приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 дійшов висновку, що норма частини 3 статті 551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення. Водночас тлумачення ч. 3 ст. 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
Питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує у відповідності до статті 86 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на доказову базу, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії. Подібний за змістом висновок щодо застосування статті 551 ЦК України неодноразово послідовно викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.03.2020 у справі № 925/597/19, від 18.06.2020 у справі № 904/3491/19, від 08.10.2020 у справі №904/5645/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).
Право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.
Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та засадах господарського судочинства, визначених ст. 2 ГПК України.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд (відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 03.07.2019 у справі №914/1517/18).
Отже, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є дискредеційним правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.
В матеріалах справи відсутні будь-які посилання на наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій та докази на їх підтвердження, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафу.
Суд також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Крім того, пункт 8.3 Договору прямо визначає фіксований відсоток за кожен день прострочки без прив`язки до будь-яких збитків.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 ЦК України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України ), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (п. 8.23, п. 8.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Згідно з частиною 2 статті 13ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 13ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи. 
Заперечення відповідача спростовуються вищевикладеним. Допустимих доказів в спростування зазначеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.
Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги, підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Стосовно розподілу судових витрат.
Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 4 871,21 грн судового збору за платіжною інструкцією № 1000250567 від 17.03.2026 (арк.с. 6). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджене випискою від 18.03.2026 (арк.с. 56).
Пунктом 2 ч. 1 ст.129 ГПК України визначено, що у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у сумі 4 871,21 грн.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Весттеплотех" (код ЄДРПОУ 39441984, адреса: 36000, м. Полтава, вул. Автобазівська, буд.1, кім. 302) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (код ЄДРПОУ 30019775, 04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28) штраф у розмірі 405 933,70 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 871,21 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
3. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення підписане 28.05.2026 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України). 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України).

Суддя   О.В.Ківшик