Київський районний суд м. Полтави 
Справа № 545/5998/25 
Провадження № 2/552/1449/26
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем україни

17.06.2026  Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Яковенко Н.Л., 
секретаря судового засідання Сіманової І.О.,
за участю
позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Книш О.Ю., 

розглянувши в м. Полтаві в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 545/5998/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В : 

Позивач ОСОБА_1 31.12.2025 звернувся в Полтавський районний суд Полтавської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди.
Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 (правонаступник в/ч НОМЕР_1 ), виконуючи обов`язки з захисту Батьківщини під час відсічі збройної агресії російської федерації, під час виконання службових обов`язків був поранений. Вказував, що Військова частина НОМЕР_2 (правонаступник НОМЕР_1 ) не здійснила своєчасну виплату коштів, гарантованих державою, виплата коштів відбулась після втручання адвоката. Внаслідок зазначених порушень позивачу було завдано моральної шкоди, що проявилася у фізичному та психологічному стресі, порушенні душевного спокою та гідності. 
В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 суму моральної шкоди у розмірі 60000 грн.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 02.01.2026 матеріали позовної заяви передані за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. 
Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Ухвала Полтавського районного суду Полтавської області від 02.01.2026 про передачу даної справи на розгляд до Київського районного суду м. Полтави набрала законної сили. 
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 
Відповідач військова частина НОМЕР_1 26.02.2026 подав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що командування військової частини НОМЕР_1 вважає, що дана позовна заява не може бути задоволена. 
Вказував, що ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.01.2023 № 35 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всі види забезпечення. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 10 від 10.01.2025 ОСОБА_1 виключений з списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та знятий з усіх видів забезпечення на підставі повідомлення про прийняття кадрових рішень наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №22 від «07» січня 2025 року. Відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 22 травня 2025 року № Д-321/65/дск військова частина НОМЕР_2 13.07.2025 була ліквідована, а військова частина НОМЕР_1 стала її правонаступником.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року по адміністративній справі №520/16260/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задоволено частково позов ОСОБА_1 , визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 25 травня 2024 по дату виплати. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 25 травня 2024 року по дату виплати.
Відповідач зазначав, що затримка виплати була викликана необхідністю отримання військовою частиною НОМЕР_2 достовірної інформації стосовно дійсного періоду перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні.
Вважає, що відсутні підстави вважати наявність причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та моральними стражданнями позивача.
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення на відшкодування моральної шкоди просив відмовити повністю.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на виїдені в ній обставини. 
Представник відповідача в задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав, які зазначені в поданому до суду відзиві на позовну заяву. 
Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.01.2023 № 35 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всі види забезпечення. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 10 від 10.01.2025 ОСОБА_1 виключений з списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та знятий з усіх видів забезпечення на підставі повідомлення про прийняття кадрових рішень наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) №22 від «07» січня 2025 року. Військова частина НОМЕР_2 була ліквідована, військова частина НОМЕР_1 є її правонаступником.
Також встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.11.2025 в справі № 520/16260/25, яке набрало законної сили 06.01.2026, задоволено частково позов ОСОБА_1 до Військової частити НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 25 травня 2024 по дату виплати. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі за період з 25 травня 2024 року по дату виплати. Відмовлено у задоволенні іншої частини позовних вимог.
На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що внаслідок зазначених порушень було завдано моральної шкоди, що проявилася у фізичному та психологічному стресі, порушенні душевного спокою та гідності. 
Разом з тим, сам по собі факт затримки виплати грошового забезпечення не може слугувати правою підставою для відшкодування моральної шкоди. 
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Зокрема, з`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Дослідними в справи доказами не встановлено факт заподіяння позивачеві моральних страждань відповідачем. 
Наданий до суду на обґрунтування позовних вимог висновок психологічного обстеження не підтверджує факт спричинення моральних страждань відповідачем, натомість, з нього вбачається, що психоемоційний стан позивача пов`язується із пережитими бойовими діями, контузіями, втратами побратимів, перебуванням в оточенні та іншими травматичними подіями служби. При цьому у зазначеному документі відсутні будь-які висновки про те, що виявлені у позивача симптоми перебувають у причинному зв`язку із затримкою виплати грошового забезпечення або компенсації втрати частини доходів.
Дослідженими в справі доказами не встановлено наявності протиправності дій та/чи бездіяльності відповідача, завдання шкоди позивачу відповідачем, відтак – відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. 
На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. 
Судовий збір за розгляд даної справи суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави. 
Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
-позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;
-позивач військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 .
Повне судове рішення складено 19.06.2026. 

Головуючий суддя       Н.Л.Яковенко