Справа № 127/27489/25
Провадження 2/127/6042/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 01 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4480110724. Позивач зазначає, що договір разом із Правилами надання споживчих кредитів становить єдиний договір, в якому визначено всі його істотні умови, а сам договір сторони уклали в письмовій формі у вигляді електронного документа із застосуванням одноразового ідентифікатора. За умовами договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 10000 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача з використанням реквізитів платіжної картки, а відповідач зобов`язався повернути кредит у погоджений строк та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач указує, що строк кредиту становить 360 днів, стандартна процентна ставка за договором визначена у розмірі 1,5 % на день, знижена процентна ставка — 1,35 % на день за умови виконання позичальником визначених договором умов. На підтвердження перерахування кредитних коштів позивач посилається на довідку ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім», а також на договір № 160523/1 від 16.05.2023, укладений між ТОВ «Іннова Фінанс» та ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про надання послуг з приймання та переказу платежів. Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, натомість відповідач кредит та проценти не повернув, у зв`язку з чим станом на дату підготовки позовної заяви утворилася заборгованість у загальному розмірі 48500 грн, з яких 10000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 38500 грн - заборгованість за процентами. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та понесені ним витрати на сплату судового збору.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.
Відповідач 18.09.2025 подав відзив на позовну заяву. Відзив мотивовано тим, що 01 липня 2024 року між ним та ТОВ «Іннова Фінанс» укладено кредитний договір № 4480110724, за умовами якого він отримав грошові кошти у сумі 10000 грн. Відповідач визнав зазначену суму як тіло кредиту. Разом з тим відповідач указав, що в період дії воєнного стану нарахування відсотків, пені та штрафів за кредитними договорами має певні обмеження, а також послався на важке матеріальне становище, у зв`язку з яким не має можливості своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, штрафні санкції, пеню та інші додаткові нарахування. Відповідач просив урахувати його матеріальне становище, звільнити від сплати відсотків, штрафних санкцій та пені, визнати за ним обов`язок повернення лише тіла кредиту у розмірі 10000 грн, а також затвердити реструктуризацію цієї заборгованості шляхом її сплати щомісячними платежами.
Від позивача 23.09.2025 надійшла відповідь на відзив. У відповіді на відзив позивач зазначив, що 01 липня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4480110724, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 10000 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування ним. Позивач указав, що відповідач у своєму відзиві фактично визнав і факт укладення договору, і факт отримання коштів, однак безпідставно заперечує обов`язок сплачувати проценти та інші нарахування, передбачені договором і законом. Позивач також зазначив, що доводи відповідача про воєнний стан, важке матеріальне становище та необхідність реструктуризації не звільняють його від виконання взятих на себе договірних зобов`язань. У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити повністю.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. 
Суд установив, що 01 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання грошових коштів у позику № 4480110724.
Відповідно до п. 2.2 договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 10000 грн шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, у тому числі з використанням реквізитів платіжної картки, а позичальник зобов`язується повернути кредит у погоджений договором строк та сплатити проценти за користування кредитом.
Згідно з п. 2.5 договору строк кредиту становить 360 днів.
Відповідно до п. 2.5.1 договору періодичність платежів зі сплати процентів становить кожні 30 днів, а детальні строки повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору.
Згідно з п. 2.6.1 договору стандартна процентна ставка становить 1,5 % на день та застосовується у межах строку кредиту.
Згідно з п. 2.6.2 договору знижена процентна ставка становить 1,35 % на день та застосовується за умови, якщо позичальник 31.07.2024 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Цим же пунктом договору передбачено, що у разі невиконання позичальником умов для отримання індивідуальної знижки застосовується стандартна процентна ставка.
Також умовами договору передбачено, що позичальник надає згоду на укладення договору шляхом направлення повідомлення, підписаного одноразовим ідентифікатором, а моментом підписання договору є використання сторонами електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до анкети клієнта, наданої позивачем, у ній зазначено анкетні дані відповідача та інформацію щодо кредиту. У графі «Електронний платіжний засіб» вказано номер платіжної картки у маскованому вигляді: НОМЕР_1 .
До матеріалів справи позивач долучив паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію, надану споживачу до укладення договору про споживчий кредит.
Також позивач надав роздруківку з інформаційної системи щодо направлення одноразового ідентифікатора для підписання договору. У зазначеному документі містяться відомості про користувача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата створення — 01.07.2024, номер телефону, OTP-код 3673, а також технічні ідентифікатори, сформовані системою під час процедури підписання електронних документів.
Відповідно до довідки ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» № 7/14-458 від 14.08.2025, наданої згідно з договором № 160523/1 від 16.05.2023, за номером транзакції 14327375886 перераховано кошти у розмірі 10 000 грн ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_1 .
Також позивач надав договір №160523/1 від 16.05.2023, укладений між ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» та ТОВ «Іннова Фінанс», за умовами якого клієнт доручає фінансовій компанії за відповідну плату здійснювати перекази коштів з використанням реєстру виплат на користь отримувачів відповідно до правил міжнародних платіжних систем для сервісів Visa Direct та Mastercard MoneySend.
На виконання ухвали суду від 08.09.2025 про витребування доказів АТ «Універсал Банк» надав інформацію № БТ/Е-13357 від 16.09.2025, відповідно до якої на ім`я ОСОБА_1 банк емітував платіжну картку № НОМЕР_2 . У цьому ж листі банк підтвердив, що на зазначену платіжну картку 01.07.2024 зараховано кошти у розмірі 10 000 грн. Згідно з уточненою інформацією від партнерів, цей платіж надійшов від ТОВ «Іннова Фінанс» за допомогою надавача послуг ТОВ «ФК «Контрактовий Дім».
Крім того, АТ «Універсал Банк» надав виписку про рух коштів по рахунку, відкритому до платіжної картки № НОМЕР_2 , за період з 01.07.2024 по 02.07.2024. Відповідно до зазначеної виписки 01.07.2024 на картку відповідача зараховано кошти у розмірі 10 000 грн.
Суд звертає увагу, що Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, а також позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц, якою крім того зроблено висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості позивач визначив заборгованість за двома періодами: за період з 01.07.2024 по 20.08.2024, тобто за 50 днів, позивач застосував процентну ставку 1,5 % на день, визначив розмір заборгованості за тілом кредиту 10000 грн, розмір заборгованості за процентами - 7500 грн, розмір погашення заборгованості - 0 грн; за період з 20.08.2024 по 26.06.2025, тобто за 310 днів, позивач застосував процентну ставку 1 % на день, визначив розмір заборгованості за тілом кредиту 10 000 грн, розмір заборгованості за процентами - 31000 грн, розмір погашення заборгованості - 0 грн.
Згідно із розрахунком поточна заборгованість позичальника становить 48 500 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за кредитом, 38 500 грн - заборгованість за процентами, загальна сума сплачених коштів - 0 грн, кількість днів прострочення - 360.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно зі статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, такий договір вважається укладеним у письмовій формі. 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. 
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. 
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ — це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. 
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. 
Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. 
Відповідно до частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення формуляра заяви або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі. 
Згідно з частиною восьмою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції у порядку, визначеному цим Законом. 
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є, зокрема, використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються, зокрема, розмір кредиту, строк кредитування, інформація про процентну ставку, порядок повернення кредиту та сплати процентів, наслідки прострочення виконання зобов`язань, порядок дострокового повернення кредиту та інші істотні умови договору. 
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про супровідні послуги кредитодавця та третіх осіб, а також зміни до них укладаються у письмовій формі, у тому числі у вигляді електронного документа, створеного з урахуванням особливостей, передбачених законами України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну комерцію». 
Відповідно до статті 14 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України, з урахуванням особливостей, установлених цим Законом.
Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд виходить із того, що факт укладення між сторонами договору про надання грошових коштів у позику № 4480110724 від 01.07.2024, а також факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 10000 грн у цій справі підтверджують належні та допустимі докази. Такі обставини підтверджують: договір про надання грошових коштів у позику №4480110724 від 01.07.2024, анкета клієнта із зазначенням платіжної картки відповідача, паспорт споживчого кредиту, роздруківка з інформаційної системи позивача щодо направлення одноразового ідентифікатора для підписання договору, довідка ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» № 7/14-458 від 14.08.2025, інформація АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-13357 від 16.09.2025, а також банківська виписка про рух коштів по рахунку, відкритому до платіжної картки відповідача. 
Окрім цього, у відзиві відповідач прямо визнав, що уклав із позивачем спірний кредитний договір та отримав за ним 10000 грн. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач довів факт виникнення між сторонами кредитних правовідносин та факт надання відповідачу кредитних коштів. 
Оскільки відповідач отримав від позивача кредитні кошти у сумі 10000 грн та доказів їх повернення суду не надав, вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10000 грн є обґрунтованою. Сам відповідач цю частину позовних вимог визнав, а тому спір між сторонами фактично стосується лише правомірності та розміру нарахованих процентів, а також доводів відповідача про звільнення від їх сплати. 
Як встановлено з наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач нарахував проценти за двома періодами: з 01.07.2024 по 20.08.2024 за ставкою 1,5 % на день у сумі 7500 грн, а з 20.08.2024 по 26.06.2025 за ставкою 1 % на день у сумі 31 000 грн, усього 38 500 грн. Однак з таким розрахунком суд погоджується лише частково. 
Пунктом 5 розділу I Закону № 3498-IX внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою. 
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. 
Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-IX дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. 
Отже, за загальним правилом норма частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовується до договорів про споживчий кредит, укладених починаючи з 24 грудня 2023 року. Водночас до договорів, укладених до 24 грудня 2023 року, зазначена вимога застосовується у випадку, якщо строк дії таких договорів було продовжено після набрання чинності Законом № 3498-IX. 
У цій справі кредитний договір № 4480110724 сторони уклали 01 липня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом № 3498-IX. Тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», а максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Отже, положення договору №4480110724 від 01 липня 2024 року в частині встановлення процентної ставки понад 1% за день користування кредитом суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а тому не підлягають застосуванню при визначенні розміру заборгованості за процентами.
Суд також враховує, що позивач просив стягнути проценти за період по 26.06.2025 включно, а загальна кількість днів нарахування у його розрахунку становить 360 днів. Оскільки суд здійснює перерахунок у межах періоду, визначеного самим позивачем, розмір заборгованості за процентами становить: 10000 грн ? 1 % ? 360 днів = 36000 грн. 
Доказів погашення відповідачем будь-якої частини заборгованості матеріали справи не містять, тому підстав для зменшення цієї суми на сплачені кошти суд не встановив. 
Отже, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 46000 грн, з яких: 10000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 36000 грн - заборгованість за процентами. У зв`язку з цим позов підлягає частковому задоволенню. 
Доводи відповідача про те, що у зв`язку з дією воєнного стану він підлягає звільненню від сплати процентів, суд відхиляє. Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що в період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте у цій справі позивач не заявив вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних, пені чи штрафу. Предметом позову є стягнення тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Велика Палата Верховного Суду розмежувала проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами та наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому саме по собі посилання відповідача на воєнний стан не звільняє його від обов`язку повернути кредит і сплатити проценти за користування ним у межах, установлених законом. 
Не приймає суд також доводи відповідача про важке матеріальне становище як підставу для звільнення від виконання договірних зобов`язань, оскільки відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин. 
Крім того, складне матеріальне становище не припиняє грошового зобов`язання і не звільняє боржника від його виконання. 
Щодо прохання відповідача про реструктуризацію заборгованості суд зазначає, що зміна строків і порядку виконання зобов`язання є зміною умов договору та можлива за взаємною згодою сторін. У межах розгляду цього спору суд вирішує питання про наявність заборгованості та її розмір. Питання про відстрочку або розстрочку виконання судового рішення може вирішуватися в порядку, передбаченому статтею 435 ЦПК України, після ухвалення рішення суду. Отже, наведені відповідачем доводи не впливають на правильність вирішення спору по суті. 
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачеві відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.
Надавши оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору в розмірі 2297,65 грн. пропорційно задоволених вимог (позов задоволено на 94,85%). 
Керуючись ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 204, 207, 526, 530, 536, 625, 628, 629, 639, 1048, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ: 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 4480110724 від 01 липня 2024 року у загальному розмірі 46 000 (сорок шість тисяч) гривень 00 коп., з яких: 10000 (десять тисяч) грн - заборгованість за тілом кредиту; 36000 (тридцять шість тисяч) грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» витрати за оплату судового збору у розмірі 2297,65 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс», ЄДРПОУ 44127243, місцезнаходження: м. Київ, вул. Болсуновська, 8, поверх 9.
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя          В. В. Горбатюк