ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/4442/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить зобов`язати відповідача виключити з Єдиного реєстру боржників відомості щодо ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №75338105 з виконання постанови Жовківського районного суду у справі №444/1981/24 від 31.05.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у провадженні відповідача перебувало виконавче провадження №75338105 з виконання постанови Жовківського районного суду №444/1981/24 про конфіскацію автомобіля SKODA FABIA. 27.06.2024 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Позивач зазначає, що станом на момент ухвалення судом рішення про конфіскацію, транспортний засіб йому вже не належав, а був зареєстрований за іншою особою (його дружиною). Крім того, наголошує, що після повернення документа стягувач не скористався своїм правом повторно пред`явити його до виконання у встановлений законом тримісячний строк, а, отже, наразі виконавчий документ на примусовому виконанні не перебуває. Попри це, відомості про ОСОБА_1 продовжують міститися в Єдиному реєстрі боржників, що обмежує його права, зокрема на розпорядження майном. Вказує, що 27.01.2026 звернувся до відповідача із заявою про виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, однак у відповідь отримав лист від 12.02.2026 про відмову у задоволенні його заяви. Позивач вважає таку відмову безпідставною та просить суд зобов`язати Жовківський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі Жовківський ВДВС, Відділ) виключити інформацію про нього з Єдиного реєстру боржників.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що виконавчий документ за виконавчим провадженням № 75338105 повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тоді як ч.7 ст.9 цього Закону та п.6 розділу XI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження містять вичерпний перелік підстав виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, до якого п.2 ч.1 ст.37 Закону не входить. Відповідач також зазначає, що переоформлення транспортного засобу на дружину боржника відбулося свідомо до ухвалення постанови суду з метою уникнення конфіскації, а право стягувача на повторне пред`явлення виконавчого документа залишається чинним у зв`язку із зупиненням перебігу строків на підставі Закону від 15.03.2022 №2129-IX. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Зокрема, посилається на можливість суду заповнювати прогалини в законодавстві шляхом розширеного тлумачення або аналогії права, а також на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.12.2021 у справі № 480/4737/19, щодо критеріїв ефективного способу захисту порушених прав.
Ухвалою судді від 16.03.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що 03.05.2024 щодо позивача складено протокол серії ААД №751921 про адміністративне правопорушення, пов`язане з управлінням транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння (відповідно до матеріалів справи, позивач двічі протягом року піддавався адміністративному стягненню за відмову від проходження перевірки на стан наркотичного сп`яніння).
До моменту ухвалення постанови судом 07.05.2024 транспортний засіб SKODA FABIA, ДНЗ НОМЕР_1 , 2008 р.в., сірого кольору, VIN НОМЕР_2 , переоформлено в органах МВС України на ім`я ОСОБА_2 , яка є дружиною позивача відповідно до актового запису про шлюб №45 від 29.04.2017.
Постановою Жовківського районного суду Львівської області у справі №444/1981/24 від 31.05.2024, яка набрала законної сили 11.06.2024, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та вирішено конфіскувати транспортний засіб SKODA FABIA, ДНЗ НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , власник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
18.06.2024 державним виконавцем Жовківського ВДВС відкрито виконавче провадження №75338105; одночасно направлено запит до МВС України щодо наявності транспортних засобів у власності боржника.
Згідно з відповіддю МВС України №210606550 від 18.06.2024 підтверджено відсутність даних про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби.
Оскільки вказаний у виконавчому документі транспортний засіб за боржником виявити не вдалося, 27.06.2024 виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (постанови №444/1981/24) на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна.
Відомості про ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні №75338105 залишаються внесеними до Єдиного реєстру боржників.
27.01.2026 позивач звернувся до Відділу із заявою (зареєстровано 02.02.2026 за №404) з проханням закінчити виконавче провадження №75338105 та виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, посилаючись на відповідь ТСЦ 4650 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях, якою підтверджено реєстрацію транспортного засобу SKODA FABIA, ДНЗ НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 з 07.05.2024.
Листом начальника Відділу від 12.02.2026 у задоволенні заяви відмовлено з посиланням на відсутність законних підстав для виключення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників у зв`язку з поверненням виконавчого документа за п.2 ч.1 ст.37 Закону.
У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 12.02.2026 повідомив про відсутність підстав для вилучення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників. Мотивуючи відмову, відповідач зазначив, що виконавче провадження №75338105 було завершене з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернуте стягнення, що не належить до визначених у ч.7 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для виключення відомостей про боржника з Реєстру.
Не погоджуючись з указаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №1404-VIII Єдиний реєстр боржників – це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Частиною 5 ст.9 Закону №1404-VIII передбачено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч.7 ст.9 Закону № 1404-VIII, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Згідно з п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Пунктами 1, 3, 11 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII передбачено повернення виконавчого документа стягувачу якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.
Відповідно до ч.5 ст.37 Закону №1404-VIII, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
За приписами ч.1, 4, 5 ст.12 Закону №1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.
Пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VIII (в редакції, викладеній згідно із Законом від 15.03.2022 № 2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження»») передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX: визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Відповідно до п.24 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо:
при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);
після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;
після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);
відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.
Відповідно до п.6 розділу XI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5, система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:тпро закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»; про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»; про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів; про скасування заходів примусового виконання згідно з частиною четвертою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»; про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.
Ключове питання, яке постало перед судом у цій справі: чи є повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII (відсутність майна боржника) підставою для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, а також чи наявні інші визначені законодавством підстави для такого виключення у спірних правовідносинах.
Перевіряючи оскаржувану бездіяльність відповідача на предмет відповідності критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, суд керується наступним.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII містить вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. Разом з тим, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону № 1404-VIII до цього переліку не входить.
На переконання суду, п.2 ч.1 ст.37 Закону №1404-VIII серед таких підстав законодавцем свідомо не визначений: повернення документа за цією підставою не припиняє обов`язку боржника, оскільки стягувач зберігає право повторного пред`явлення виконавчого документа в межах строків ст.12 Закону, а особа не втрачає статусу боржника в розумінні ст.15 Закону № 1404-VIII.
Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 22.06.2020 у справі №160/4015/19, від 29.11.2022 у справі №910/4404/17, від 03.04.2025 у справі №580/12260/23. У постанові від 03.04.2025 у справі №580/12260/23 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, відхиливши клопотання про відступ від попередніх висновків, прямо вказав, що «відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників у разі повернення виконавчого документа стягувачу виключно на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII. Пункт 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII не входить до правових підстав виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників», а наведені висновки є «універсальними»; обставини конкретної справи (зокрема закінчення строку пред`явлення виконавчого документа) не змінюють правозастосування.
Суд вважає безпідставними посилання позивача на наявність прогалин у законодавстві та на можливість застосування аналогії закону чи аналогії права, адже ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII містить чіткий і вичерпний перелік підстав виключення з реєстру боржників, що унеможливлює застосування аналогії права з метою розширення цього переліку шляхом включення до нього підстав, прямо не передбачених законодавцем.
Окремо суд зазначає щодо аргументу позивача стосовно непред`явлення стягувачем повторно виконавчого документа протягом трьох місяців після його повернення 27.06.2024. Відповідно до п.10-2 розділу XIII Закону №1404-VIII (в редакції Закону від 15.03.2022 №2129-IX) тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені Законом №1404-VIII строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин строк повторного пред`явлення виконавчого документа залишається перерваним і встановлюватиметься з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Суд відхиляє посилання позивача на ч.5 ст.59 Закону № 1404-VIII (арешт може бути знятий за рішенням суду), оскільки предметом позову є виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, а не скасування заходів примусового виконання у вигляді арешту; відомостей про накладення арешту матеріали справи не містять.
Крім того, суд не враховує посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.12.2021 у справі №480/4737/19, щодо критеріїв ефективного способу захисту, оскільки такі висновки викладені у контексті іншого предмету позову та інших фактичних обставин і не є релевантними для оцінки правомірності утримання відомостей в Єдиному реєстрі боржників в аспекті ч.7 ст.9 Закону №1404-VIII у спірних правовідносинах.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що у Жовківського ВДВС були відсутні законодавчо встановлені підстави для виключення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників на підставі його заяви від 27.01.2026, а відмова, оформлена листом від 12.02.2026, відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, є законною та обґрунтованою.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.
А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Жовківського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про зобов`язання вчинити дії – слід відмовити.
Відповідно до ч.2 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.