копія

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"09" червня 2026 р. Справа № 608/38/26
Номер провадження2-о/608/31/2026
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Коломієць Н. З. 
присяжних Коцюбовича Р. Б., Новака Р. В.,
з участю секретаря      Смаглій О. Р.,
представника заявника адвоката Квятковського Д. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорткові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_1 , ОСОБА_2 про оголошення особи померлою,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про оголошення її сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим, вказавши заінтересованими особами в даній справі Міністерство оборони України, військову частину НОМЕР_1 та ОСОБА_2 – батька особи, яка оголошується померлою. В заяві вказала, що 15 листопада 2024 року її син був призваний у Збройні Сили України та 04 березня 2025 року під час виконання бойового завдання зник безвісти. Заявниця просить суд оголосити ОСОБА_3 померлим під час виконання бойового завдання, посилаючись на ч. ч. 2, 3 ст. 46 ЦК України, згідно з якими фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Заявниця вважає, що з фактів викладених в акті службового розслідування наявні обставини, що загрожували смертю фізичній особі та дають підставу припускати загибель військовослужбовця ОСОБА_3 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 
Просить оголосити громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 в населеному пункті Нікольській Курської області російської федерації під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.
Представником Міністерства оборони України Тіщенком А. В., в ході розгляду справи, було подано письмові пояснення, згідно з якими просить відмовити у задоволенні заяви. Зазначив, що звернення ОСОБА_1 з даною заявою до суду є передчасним, оскільки, відповідно до частин 2, 3 статті 46 ЦК України, фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. І лише з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Безумовних доказів загибелі військовослужбовця ОСОБА_1 не надала.
Крім того, у ОСОБА_3 є ще батько, ОСОБА_2 . Рішення суду в даній справі може вплинути на його права, свободи, інтереси або обов`язки, тому він теж має приймати участь у справі в якості заінтересованої особи.

Ухвалою суду від 24 березня 2026 року за клопотанням адвоката Квятковського Д. В. до участі у справі, в якості заінтересованої особи, було залучено батька ОСОБА_3 – ОСОБА_2 .
Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 помер, про що складено відповідний актовий запис №134, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14 квітня 2026 року. 
Представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Квятковський Д. В. в судовому засіданні заяву підтримує, просить задоволити.
Представник Міністерства оборони України Тіщенко А. В. в судове засідання не з`явився. Подав заяву, в якій просить при винесенні рішення врахувати його письмові та розгляд справи проводити без його участі.
Представник військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких пояснень щодо заяви не надав. 
Розглянувши заяву, вислухавши представника заявника адвоката Квятковського Д. В., врахувавши думку представника Міністерства оборони України, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
15 листопада 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був призваний у Збройні Сили України за призовом під час мобілізації, що підтверджується витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 №320 від 15.11.2024.
Сповіщенням сім`ї від 06.03.2025 № 6332, ОСОБА_1 було повідомлено про те, що 04 березня 2025 року її син ОСОБА_3 зник безвісти за особливих обставин при виконанні бойового завдання в населеному пункті Нікольський Курської області, російська федерація.
Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 07.04.2025 № 20250407-1234, ОСОБА_3 зник на території бойових дій.
Як вбачається з акту службового розслідування по факту зникнення безвісти солдата ОСОБА_3 , в ході службового розслідування було встановлено наступне: 04 березня 2025 року в ході виконання бойового розпорядження командира інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 від 04 березня 2025 року №117/ДСК, в районі населеного пункту Нікольській, Суджанського району, Курської області рф, група військовослужбовців, у складі якої перебував солдат ОСОБА_4 , виконувала бойове завдання з нарощування та встановлення інженерних загороджень лінії оборони 2 механізованого батальйону. 04 березня 2025 року близько 20:20 зв`язок з вказаною групою було втрачено. За зазначених обставин зник безвісти солдат ОСОБА_4 , сапер 4 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 . Проведені першочергові пошукові заходи військовослужбовця позитивного результату не дали, солдата ОСОБА_5 виявити не вдалось. Провести повторні пошукові заходи військовослужбовця немає можливості, оскільки місце події перебуває під вогневим контролем збройних сил рф. Під час виконання бойового завдання солдат ОСОБА_4 перебував у засобах індивідуального захисту (захисний шолом та бронежилет). Також безпосередньо перед подією у солдата ОСОБА_5 були відсутні ознаки алкогольного та наркотичного сп`яніння (характерний запах, розширені зіниці, нерозбірлива мова тощо).
Як вбачається з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.03.2025 № 1521, сапера 4 інженерно-саперного відділення інженерно саперного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 вважати таким, що зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Нікольський Курської області російської федерації внаслідок бойового ураження та дій з боку противника окупаційних військ російської федерації, у зв`язку з чим проведення службового розслідування по даному факту було завершеним.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Представник Міністерства оборони України, як на відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б належним чином підтверджували вірогідну смерть солдата ОСОБА_3 та що надані заявником письмові докази, у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення, що ОСОБА_3 зник безвісти за особливих обставин, при виконанні бойового завдання. 
Суд, не погоджується з такими твердженнями, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті четвертої ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 13 ЦПК України).
Звертаючись до суду із заявою про оголошення ОСОБА_3 померлим, заявниця вказувала на те, що загибель (смерть) її сина фактично є встановленою, проте, суд зазначає, що отримання необхідних документів для реєстрації смерті та свідоцтва про смерть є неможливим. Єдиною підставою для реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті або про оголошення особи померлою.
Згідно з частинами 3, 4 статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав.
Цивільний процесуальний Кодекс України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини 1 статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини 1 статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).
Вказані процедури є відмінними між собою, мають певні особливості та різні правові наслідки.
Оголошення померлим (смерть in absentia) - це судове визнання померлим фізичної особи, про яку за місцем постійного проживання відсутні будь-які відомості про місце її перебування протягом встановленого законом строку. Оголошення особи померлою юридично прирівнюється до фізичної смерті, є припущенням смерті (praesumptio mortis) і має своїм наслідком припинення правоздатності особи. Тому при оголошенні особи померлою суд виходить із презумпції смерті особи, тобто припущення, що на момент розгляду справи особи немає в живих, однак встановити це достеменно неможливо. Оголошення особи померлою здійснюється судом на підставі непрямих доказів або у зв`язку з тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Свого часу Верховний Суд України роз`яснив судам, що оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
У частині 1 статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У частині 2 статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців».
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини 2, 3 статті 46 ЦК України).
Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (частина 4 статті 46 ЦК України).
Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
Згідно із частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
Тому оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть цієї особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті.
Підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути, зокрема: письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23.
Разом із тим, суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою (постанова Верховного Суду від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22).
Тобто, на відміну від підстави для встановлення факту смерті особи (наявність достовірних доказів, що свідчать про її загибель), підставою для оголошення особи померлою є не факти (докази), які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.
Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності (частина 2 статті 89 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення загиблим її сина, який ІНФОРМАЦІЯ_2 виконував бойове завдання з нарощування та встановлення інженерних загороджень лінії оборони 2 механізованого батальйону. 04 березня 2025 року близько 20:20 зв`язок з вказаною групою було втрачено. За зазначених обставин солдат ОСОБА_4 , сапер 4 інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 зник безвісти. Проведені першочергові пошукові заходи військовослужбовця позитивного результату не дали, солдата ОСОБА_5 виявити не вдалось. Провести повторні пошукові заходи військовослужбовця немає можливості, оскільки місце події перебуває під вогневим контролем збройних сил рф.
На переконання суду, заявником було надано докази, які з достатньою вірогідністю підтверджують загибель ОСОБА_3 у районі воєнних (бойових) дій. Жодних доказів, які б свідчили про те, що після 04 березня 2025 року наявна будь-яка інформація про його місце перебування чи знаходження, матеріали справи не містять, як і не містять жодних відомостей про нього як про живого.
Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин`від (в редакції від 14 квітня 2022 року № 2191-ІХ) визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.
Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною третьою статті 4 вказаного Закону надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.
За відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у заяві про оголошення такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та принципу правової визначеності. Вказане вище узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постановах від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23, від 25 квітня 2024 року у справі № 278/970/23.
З огляду на викладене, виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним є звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).
Подібні висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 506/358/22, від 13 березня 2024 року у справі № 204/724/23, від 22 травня 2024 року у справі №337/2489/23, від 08 жовтня 2025 року у справі № 357/9150/24).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22 вирішила виключну правову проблему щодо початку відліку строку, передбаченого частиною другої статті 46 ЦК України, для оголошення судом фізичної особи померлою.
Велика Палата Верховного Суду наголосила, що в частині другій статті 46 ЦК України йдеться про воєнні дії, збройний конфлікт, а не про воєнний стан. Не можна тлумачити цей припис як такий, що його можливо застосувати стосовно оголошення особи померлою винятково після скасування воєнного стану на всій території України. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних дій.
Отже, суд вважає, що підстав у відмові в задоволенні заяви немає.
Також слід вказати, що шестимісячний строк, зазначений у частині другій статті 46 ЦК України, має відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (території) ймовірної загибелі фізичної особи, а не від дня закінчення воєнного стану чи воєнних дій на всій території України.
Суд наголошує на тому, що обрахування шестимісячного строку, зазначеного у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, від дня припинення або скасування воєнного стану в Україні загалом або закінчення воєнних дій, збройного конфлікту на усій її території суперечило б принципу правовладдя (верховенства права) та його складовій - правовій визначеності. «…Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим частини другої статті 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Відрахування шестимісячного строку з дня припинення або скасування воєнного стану чи закінчення воєнних дій, збройного конфлікту було б непропорційним обмеженням прав та інтересів значної кількості цивільних осіб, членів сімей Захисників і Захисниць України.
Також не можна відраховувати шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 46 ЦК України, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення. В умовах воєнних дій, збройного конфлікту часто бракує достовірної інформації, що унеможливлює навіть гіпотетичне визначення дати ймовірної загибелі, а відтак і об`єктивне обчислення строків для оголошення особи померлою.
Отже, шість місяців, які визначені в реченні другому частини другої статті 46 ЦК України, мають відраховуватися від дня закінчення активних бойових дій на місці (на території) ймовірної загибелі фізичної особи, що дозволятиме надати правову охорону людям, які постраждали від війни та у яких у зв`язку з вірогідною смертю зниклої фізичної особи виникають певні цивільні права та правомірні інтереси, і забезпечуватиме правову справедливість.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309.
У цьому Наказі зазначені (1) території, на яких ведуться (велися) бойові дії, зокрема: (а) території можливих бойових дій; (б) території активних бойових дій; (в) території активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; (2) тимчасово окуповані рф території України. Важливо, що цей Наказ містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території, що допомагає суду визначити початок перебігу шестимісячного строку для оголошення особи померлою.
Отже, суди можуть використовувати дані, зокрема з вказаного Наказу, для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України.
Дані щодо того, чи ведуться бойові дії в населеному пункті Нікольській Курської області, рф, відсутні. 
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про оголошення померлим її сина ОСОБА_3 у січні 2026 року. Тож на момент її звернення до суду з такою заявою, сплинув шестимісячний строк, зазначений у реченні другому частини другої статті 46 ЦК України.
Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 червня 2025 року у справі № 740/3257/23.
Оскільки день вірогідної смерті особи у населеному пункті Нікольській Курської області, рф є 04 березня 2025 року, з урахуванням вимог частини 3 статті 46 ЦК України, необхідно оголосити саме з цього дня ОСОБА_3 померлим.
Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.
Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.
При цьому суд зауважує, що законом встановлений правовий запобіжник порушення будь-яких прав особи, оголошеної судом померлою, оскільки відповідно до статті 48 ЦК України, у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.
Судом встановлено, що наявні в справі матеріали не містять жодних суперечностей щодо обставин загибелі військовослужбовця ОСОБА_3 та надають можливість зробити вірогідне припущення про його смерть внаслідок бойових дій під час виконання ним обов`язків військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 в районі населеного пункту Нікольській Курської області, рф та доводи заявниці є обґрунтованими і наявні правові підстави для задоволення її заяви про оголошення ОСОБА_3 померлим.
Стосовно посилання представника Міністерства оборони України на порушення прав решти родичів: дружини, дітей, то суд вказує, що єдиним родичем був батько ОСОБА_2 , який під час розгляду справи помер. 
Керуючись ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 46, 48 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 10, 76, 78, 81, 89, 263-265, 293, 294, 308 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , заінтересовані особа: Міністерство оборони України (код ЄДРПОУ 00034022, проспект Повітряних сил, 6, м. Київ, 03168), військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , с-ще Гостомель Київської області, 08296) про оголошення особи померлою, задоволити.
Оголосити громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 в населеному пункті Нікольській Курської області російської федерації під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях, забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації проти України.
Після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою надіслати рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надіслати до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно з оригіналом
Суддя: (підпис)
Присяжні: (підписи) 
Рішення набрало законної сили «_____»_____________202__ р.
Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/38/26, яка зберігається в Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. З. Коломієць 

Копію рішення видано «____»__________________р.

Секретар: