ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

22 травня 2026 року	м. Дніпро	Справа № 360/493/26	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом адвоката Волка Івана Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:

У проваджені суду перебуває справа за позовом адвоката Волка Івана Володимировича (далі – представник позивача, Волк І.В.) в інтересах ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (далі – відповідач І, ВІТВ НТУ «ХПІ»), Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач ІІ, ВЧ НОМЕР_1 ), в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправними дії Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 з 29.01.2020 по 19.06.2021 грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військовий інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 29.01.2020 по 19.06.2021, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року виплати;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 з 20.06.2021 по 18.09.2023 грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 20.06.2021 по 18.09.2023, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року виплати.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив таке.
ОСОБА_1 (надалі – позивач) проходив військову службу в Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» з 29.08.2016 по 19.06.2021 та у військовій частині НОМЕР_2 з 19.06.2021 по 18.09.2023.
З 18.09.2023 ОСОБА_1 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення.
Після виключення позивача зі списків військової частини НОМЕР_2 , в нього виникли сумніви щодо вірності нарахованого йому грошового забезпечення, тому проаналізувавши чинне законодавство та практику Верховного Суду, позивач звернувся до адвоката за юридичною допомогою.
13.02.2026 представник позивача надіслав звернення до Військового
інституту танкових військ Національного технічного університету “Харківський політехнічний інститут” з проханням здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 29.01.2020 до моменту виключення зі списків особового складу Військового інституту танкових військ Національного технічного університету “Харківський політехнічний інститут”, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року виплати, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.
Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» не надав відповідь на звернення.
Як зазначає представник позивача, 13.02.2026 він надіслав звернення до військово частини НОМЕР_1 . Звернення було адресовано саме військовій частині НОМЕР_1 у зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_2 була ліквідована і на даний час є складовою військової частини НОМЕР_1 . Права та обов`язки військової частини НОМЕР_2 перейшли до військової частини НОМЕР_1 , як правонаступника. 
Представник позивача просив здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 19.06.2021 до моменту виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року виплати, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року №704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.
Військова частина НОМЕР_1 відповідь на звернення не надала.
Позивач вважає дії відповідачів протиправними та такими, що порушують права позивача на належний соціальний захист. 
07.04.2026 від ВІТВ НТУ «ХПІ» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог у зв`язку із необґрунтованістю та безпідставністю, виходячи з такого. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у
зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни,
незалежності та територіальної цілісності України здійснюється Законом України від 25 березня 1992 року №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (в подальшому за текстом - Закон №2232-XII).
Частиною першою статті 40 Закону №2232-XII визначено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України “Про Збройні Сили України”, “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей” та іншими законами.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, систему їх соціального та правового захисту визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (в подальшому за текстом - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
За приписами частини четвертої статті 9 Закону 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. 
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Представник відповідача звертає увагу суду, що у позивача відсутні підстави для задоволення позову, оскільки з останнім було проведено повний розрахунок щодо сплати грошового забезпечення за визначений період.
02.04.2026 від ВЧ НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на таке. 
30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова № 704), якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.
У первинній редакції пункту 4 Постанови № 704 було передбачено, що розміри посадових окладів визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Проте, 21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – Постанова № 103), пунктом 6 якої вніс зміни до Постанови № 704. Зокрема, пункт 4 Постанови № 704 було викладено в новій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Отже, з моменту набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року), її пункт 4 вже діяв у редакції змін, внесених Постановою № 103, та імперативно встановлював єдину, фіксовану розрахункову величину - прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року (1762,00 грн).
Як стверджує представник відповідача, позивач у своєму позові апелює до того факту, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 було визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103. На переконання позивача, це автоматично відновило дію попередньої (первинної) редакції пункту 4 Постанови № 704.
Представник ВЧ НОМЕР_1 вважає такі доводи позивача такими, що ґрунтуються на хибному, розширеному тлумаченні норм права, яке суперечить правилам нормотворчої техніки.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005 № 870 затверджені Правила підготовки проєктів актів Кабінету Міністрів України (далі – Правила № 870), які визначають загальні підходи до підготовки проєктів актів Уряду.
Відповідно до імперативних приписів пункту 32 Правил № 870, визнання таким, що втратив чинність, акта Кабінету Міністрів України чи його скасування не поновлює дію актів, які визнані ним такими, що втратили чинність, чи які скасовані таким актом. Дія акта Кабінету Міністрів України поновлюється виключно шляхом прийняття відповідного нового нормативно-правового акта.
Таким чином, у вітчизняній правовій системі діє чітке правило: визнання нормативно-правового акта таким, що втратив чинність (зокрема, внаслідок скасування судом), автоматично не реставрує, не «оживляє» і не поновлює дію попередньої його редакції. Ця правова позиція є фундаментальною та неодноразово підтверджувалася Верховним Судом у постановах від 21.08.2018 у справі № 807/1332/17, від 19.03.2019 у справі № 591/2813/17, від 22.04.2019 у справі № 820/601/17 та від 02.10.2019 у справі № 804/215/18.
У Рішенні від 03.10.1997 № 4-зп Конституційний Суд України надав офіційне тлумачення стосовно порядку дії нормативно-правових актів у часі, зазначивши, що загальновизнаним є правило «Lex posterior derogat priori» (наступний закон скасовує попередній). Відповідно, суб`єкт владних повноважень під час розгляду питань, пов`язаних з реалізацією прав осіб, зобов`язаний застосовувати той закон або інший нормативно-правовий акт, який набув чинності та текстуально залишається чинним на момент виникнення відповідних правовідносин.
Після скасування судом пункту 6 Постанови № 103 (29.01.2020), Кабінет
Міністрів України як єдиний вищий орган виконавчої влади, уповноважений
визначати розміри грошового забезпечення, тривалий час не приймав жодних нових нормативно-правових актів, які б відновлювали первинну редакцію пункту 4 Постанови № 704 або встановлювали б нову розрахункову величину на 2021, 2022 чи 2023 роки.
Військова частина НОМЕР_1 , будучи органом державної влади, діяльність якого суворо регламентована статтею 19 Конституції України (дозвільний тип правового регулювання: «дозволено лише те, що прямо передбачено законом»), не мала жодних правових підстав самостійно, на власний розсуд, розширено тлумачити рішення суду у справі № 826/6453/18 та самовільно застосовувати іншу розрахункову величину, аніж ту, що фактично була застосована Міністерством оборони України при формуванні бюджету на відповідні роки.
Крім того, представник відповідача зазначає, що система фінансового забезпечення Збройних Сил України побудована на принципі жорсткої централізації. Головним розпорядником бюджетних коштів є Міністерство оборони України. Протягом усього спірного періоду (з 20.06.2021 по 18.09.2023) Міністерство оборони України доводило до Військової частини НОМЕР_1 річні фонди грошового забезпечення, розмір яких був розрахований виходячи із розміру посадових окладів, обчислених виключно із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року (1762,00 грн).
Жодних цільових асигнувань чи додаткових бюджетних призначень для розрахунку окладів із застосуванням прожиткового мінімуму станом на 2021, 2022 чи 2023 роки до Військової частини НОМЕР_1 не доводилося. Більше того, жодних офіційних роз`яснень чи наказів від Департаменту фінансів Міністерства оборони України щодо необхідності зміни розрахункової величини у вказаний період також не надходило.
Судом по справі вчинено наступні процесуальні дії:
- ухвалою суду від 23.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов такого. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 навчався на денній формі навчання та знаходився на повному державному забезпеченні, зокрема, у Військовому інституті танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» з 22.12.2017 по 19.06.2021, про що свідчить відповідна довідка від 06.04.2026 № 383. 
Відповідно до довідки Військовий інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» від 06.04.2026 № 888 про розмір грошового забезпечення, яку було видано позивачу, вбачається, що розмір грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.06.2021 становить 196663,81 грн. Розмір посадового окладу та окладу за військовим званням під час проходження служби за період з 29.01.2020 по 19.06.2021 розрахований виходячи з розміру 1792 гривні (прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2018).
Відповідно до довідок-розрахунків грошового забезпечення від 31.03.2026 № 0989/10/1766, № 0989/101176, № 0989/10/1768 вбачається, що позивачу було нараховано та виплачено грошове забезпечення з урахуванням всіх його складових за спірний період з 20.06.2021 по 18.09.2023 із застосуванням розміру прожиткового мінімуму в розмірі 1762,00 грн., установленого станом на 01.01.2018, що не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує таке. 
Положеннями Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", яка набрала чинності 01.03.2018, затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (яка набрала чинності 24.02.2018) до Постанови № 704 внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14."
Отже, пунктом 4 Постанови № 704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Однак, у подальшому постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким, зокрема, в пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" були внесені зміни.
З наведеного слідує, що саме з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови № 704, яка діяла до зазначених змін.
Тобто, з 29.01.2020 була відновлена дія пункту 4 Постанови № 704 у первісній редакції, котра визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не на 01.01.2018.
Таким чином, розрахунковою величиною для визначення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення, повинно бути визначене шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 01 січня відповідного календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт.
Суд звертає увагу, що відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 становить 2102,00 грн, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" - 2270,00 грн., розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2022 рік" - 2481,00 грн, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2023 рік" - 2684,00 грн.
Отже, редакція законів України про державний бюджет 2020, 2021, 2022, 2023 роки свідчить про зміни в розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сторону їх поступового збільшення.
Суд зауважує, що перерахунок розміру посадового окладу та окладу за військовим званням супроводжує здійснення перерахунку (донарахування) усіх видів грошового забезпечення (щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення).
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі, нараховуючи та виплачуючи позивачу грошове забезпечення за періоди з 29.01.2020 по 19.06.2021 та з 20.06.2021 по 19.05.2023, щомісячні і одноразові додаткові види грошового забезпечення, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти, діяв протиправно.
Відтак, похідні вимоги щодо зобов`язання відповідачів здійснити перерахунок та виплатити позивачу грошове забезпечення за періоди з 29.01.2020 по 19.06.2021 та з 20.06.2021 по 19.05.2023, а також усі нараховані та виплачені за ці періоди щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року також підлягають задоволенню.
Позовні вимоги в частині щодо перерахунку грошового забезпечення, отриманого за період служби з 20.05.2023 включно не підлягають задоволенню, виходячи з такого. 
12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704» (далі - Постанова № 481), пунктом 2 якої внесено зміни до пункту 4 Постанови № 704, виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Пунктом 3 Постанови № 481 установлено, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Отже, починаючи з 20.05.2023 пункт 4 Постанови №704 було викладено в новій редакції, яка не передбачає застосування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року при розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб.
Внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704, як на тому наполягає позивач.
Такого ефекту не може бути досягнуто в індивідуальному спорі про визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень, який діяв у відповідності до чинного нормативно-правового акту.
Аналогічного висновку при вирішення подібних правовідносин дійшов Верховний Суд у постановах від 26.06.2025 у справі № 480/7154/24, від 30.06.2025 у справі № 280/8083/24, від 30.06.2025 у справі № 460/3942/24, від 02.07.2025 у справі № 240/29489/23, від 03.07.2025 у справі № 360/152/24.
В указаних постановах Верховний Суд звернув увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22 та від 11.09.2024 у справі № 554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
Окремо варто зауважити, що відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
У постанові від 08.02.2022 у справі № 1540/3828/18 Верховний Суд також вказав, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.
Суд зазначає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі № 320/29450/24, яким визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 щодо внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», набрало законної сили після прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 за наслідками перегляду вказаного рішення суду, отже Постанова №481 вважається такою що втратила чинність саме з цієї дати.
Як наслідок, визнання у судовому порядку пункту 2 Постанови № 481 нечинним не породжує для позивача юридичних наслідків, оскільки на момент спірних правовідносин (з 20.05.2023) відповідні положення зазначеної постанови були чинними.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.06.2025 у справі № 280/8605/24.
Зважаючи на викладене, порушень при обрахунку грошового забезпечення позивача за період служби з 20.05.2023 включно судом не встановлено, оскільки з 20.05.2023 грошове забезпечення військовослужбовцям здійснювалось з розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, виходячи з розміру 1762 гривні, тому позовні вимоги в цій частині безпідставні та задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За встановлених у справі обставин, з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із обранням належного та ефективного способу захисту порушених прав позивача.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Волка Івана Володимировича в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (ЄДРПОУ: 07905262), Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.06.2021 (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідні тарифні коефіцієнти.
Зобов`язати Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 19.06.2021 (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення) із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме 01.01.2020, 01.01.2021 на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 20.06.2021 по 19.05.2023 (посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідні тарифні коефіцієнти.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 20.06.2021 по 19.05.2023 (посадовий оклад, оклад за військовим званням, усі нараховані та виплачені за цей період щомісячні та одноразові додаткові види грошового забезпечення) із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовими званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, а саме 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя 	Є.О. Кисельова