Справа № 991/372/26
Провадження 1-кп/991/4/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А

23 квітня 2026 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинувачених в залі суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого в режимі відеоконференції 
з ДУ "Хмельницький слідчий ізолятор" ОСОБА_9 ,
захисників - адвокатів в залі суду ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , 
ОСОБА_15 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу суду в місті Києві клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_16 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу, поданих у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року за обвинуваченням 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росохи Самбірського р-ну Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_17 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сніжинськ, російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 . Останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Боромля Тростянецького р-ну Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Львів, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_19 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с. Липча Хустського р-ну Закарпатської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191
КК України,
ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Пустовійтівка Роменського р-ну, Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_21 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Львів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Астрахань російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Острівка Очаківського р-ну Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_11 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_12 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженця м. Дубно Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_13 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_24 ,  ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженця с. Великий Житин Рівненського р-ну Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_14 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_15 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України
ОСОБА_25 ,  ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженця с. Путивль Путивльського р-ну Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_16 . Останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_16 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вищого антикорупційного суду перебуває вищезначений обвинувальний акт. У справі триває підготовче провадження, яке неодноразово відкладалось за клопотаннями сторони захисту. 
21 квітня 2026 року засобами електронного зв`язку до суду надійшло клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_16 про продовження на два місяці строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року, а саме: прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні, зі свідками: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_8 , а також особами, які зазначені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначила, що ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 квітня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 грн. Із застосуванням запобіжного заходу на підозрюваного ОСОБА_7 покладено процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
В подальшому строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 , неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів Вищого антикорупційного суду. Останній раз ухвалою Вищого антикорупційного суду від 27 лютого 2026 року термін дії обов`язків продовжено до 27 квітня 2026 року, включно.
Відтак на теперішній час існує необхідність продовження строку дії покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 процесуальних обов`язків з урахуванням існування наявних ризиків, які дають підстави вважати можливим переховування останнього від суду, здійснення ним незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Ризик переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у пособництві у вчиненні особливо тяжких корупційних злочинів, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Загроза бути підданим такому покаранню сама по собі є підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватися від суду. Усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення інкримінованих злочинів, ОСОБА_7 може планувати втечу за кордон або на тимчасово окуповану територію України, або переховуватися на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зважаючи на наявність у ОСОБА_7 паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 01 грудня 2016 року та трьох неповнолітніх дітей, на останнього не поширюються обмеження виїзду за кордон під час воєнного стану. У період дії воєнного стану ОСОБА_7 4 рази покидав межі України. Обвинувачений та члени його родини мають значні матеріальні активи, а тому ОСОБА_7 , на переконання сторони обвинувачення, має можливість тривалий час переховуватися як за кордоном так і на території України. Зокрема, ОСОБА_7 у період з 2018-2023 років отримав офіційний дохід 383 294 грн. Його дружина ОСОБА_29 за аналогічний період отримала 5 563 024 грн. доходу, а також 313 530 грн. доходу від підприємницької діяльності. Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 на праві приватної власності належить: земельна ділянка площею 0,063 га, кадастровий номер 7422082700:34:113:0020; земельна ділянка площею 2,6378 га, кадастровий номер 7422086600:37:058:0166; земельна ділянка площею 0,2144 га, кадастровий номер 7422086600:37:065:0166; земельна ділянка площею 1,0 га, кадастровий номер 4825182600:02:000:0089; земельна ділянка площею 0,12 га, кадастровий номер 3222484200:03:003:0194; 1/4 квартири АДРЕСА_17 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 31723342); автомобіль TOYOTA CAMRY, номерний знак НОМЕР_2 , рік випуску 2014; автомобіль LEXUS LX 450D УНІВЕРСАЛ-В, номерний знак НОМЕР_3 , рік випуску 2019; автомобіль MERCEDES-BENZ E 320, номерний знак НОМЕР_4 , рік випуску 2007. Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_29 належить: квартира АДРЕСА_18 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2042283432224); житловий будинок загальною площею 131,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_19 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1791394032224); земельна ділянка площею 0,08 га, кадастровий номер 3222485800:03:005:5197; домоволодіння загальною площею 267, 2 кв. 2 за адресою: АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 619354); автомобіль BMW X6, номерний знак НОМЕР_5 , рік випуску 2010; автомобіль TOYOTA RAV4, номерний знак НОМЕР_6 , рік випуску 2011. Тобто зазначене вище майно, зареєстроване за ОСОБА_29 , набуто під час шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_29 , та, з огляду на положення Сімейного кодексу і Цивільного кодексу України, фактично є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_29 . Крім того, прокурор вказує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_29 є засновником (учасником) наступних товариств: ТОВ «ІНСТИТУТ ГЕОІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (код ЄДРПОУ 36362879), ФГ «ПК АГРОДАР» (код ЄДРПОУ 39184205), ВКЗ «СИНЕРГІЯ» (код ЄДРПОУ 42821567). Так, відповідно до реєстраційних даних, розмір внеску ОСОБА_29 до статутного фонду ТОВ «ІНСТИТУТ ГЕОІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ» (код ЄДРПОУ 36362879) становить 30 272 грн, що складає 50% від розміру статутного капіталу підприємства. Розмір внеску ОСОБА_29 до статутного фонду ФГ «ПК «АГРОДАР» (код ЄДРПОУ 39184205) становить 1 927 400 грн, що складає 100% від розміру статутного капіталу підприємства. Розмір внеску ОСОБА_29 до статутного фонду ВКЗ «СИНЕРГІЯ» (код ЄДРПОУ 42821567) становить 30 000 грн, що складає 9,09% від розміру статутного капіталу підприємства. Тобто зазначені вище корпоративні права, зареєстровані за ОСОБА_29 , набуто під час шлюбу ОСОБА_7 та ОСОБА_29 та, з огляду на положення Сімейного кодексу і Цивільного кодексу України, фактично є спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_29 . Разом з тим, на праві власності за ФГ «ПК «АГРОДАР» (код ЄДРПОУ 39184205), 100% якого належить ОСОБА_29 , зареєстровано наступне майно: нежитлова будівля загальною площею 15,9 кв. м за адресою: Чернігівська обл., Козелецький р., с. Сираї, вулиця Київська, будинок 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22938022); 222 земельні ділянки площею біля 440 га; будівля за адресою: Чернігівська область, Козелецький район, с. Крехаїв, вулиця Першотравнева, будинок № 96 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1232874174220); автомобіль RENAULT DUSTER, номерний знак НОМЕР_7 , рік випуску 2017; автомобіль RENAULT DUSTER 1.5 D УНІВЕРСАЛ-В, номерний знак НОМЕР_8 , рік випуску 2018; автомобіль MAN TGX 18.440 СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е, номерний знак НОМЕР_9 , рік випуску 2012; автомобіль GRAS GS Н/ПР-САМОСКИД-Е, номерний знак НОМЕР_10 , рік випуску 2009. Наведені вище обставини, на думку сторони обвинувачення, дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_7 був неформальним куратором ГУ ДГК в Сумській області по напрямку Держгеокадастру, а також, що він має напрацьовані ділові зв`язки, у томі числі серед працівників правоохоронних органів, які обвинувачений може використовувати для переховування від суду. Заявлений ризик станом дотепер не змінився, оскільки обставини, які обумовлюють його існування, не перестали існувати. Саме тому є необхідним і виправданим продовження строку дії раніше покладених на ОСОБА_7 обов`язків здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи.
Ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор обґрунтовує тим, що останній у період вчинення злочину фактично виконував роль неформального куратора ГУ ДГК в Сумській області по напрямку Держгеокадастру, а також мав усталені зв`язки з керівною ланкою центрального апарату Держгеокадастру. З огляду на викладене, набуті ним зв`язки дають йому можливість незаконно впливати на всю вертикаль органів Держгеокадастру та його службових осіб, у тому числі з метою впливу на показання як свідків працівників ГУ ДГК в Сумській області щодо обставин вчинення інкримінованих ОСОБА_7 злочинів. Крім того, ОСОБА_7 може незаконно впливати на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія», оскільки має їхні персональні дані та засоби для зв`язку. З огляду на викладене, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Саме тому продовження судом строку дії обов`язку, покладеного на обвинуваченого ОСОБА_7 утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними (наразі обвинуваченими) у даному кримінальному провадженні, зі свідками, а також особами, які вказані у повідомленні про підозру ОСОБА_7 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області, є необхідним і виправданим.
З огляду на заявлені ризики, які не зменшилися та продовжують існувати, сторона обвинувачення вбачає необхідність у продовженні дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 ще на два місяці. У разі, якщо суд не продовжить строк дії цих обов`язків, це унеможливить досягнення мети застосування запобіжного заходу та не дозволить запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні 23.04.26 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_13 подав клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просив змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави у розмірі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 656 000 грн. із покладенням додаткових процесуальних обов`язків на запобіжний захід у вигляді застави у розмірі, передбаченому межами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, тобто 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням єдиного обов`язку, передбаченого п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України, а саме прибувати за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомляти про це суд. Заставу у сумі, на яку її буде зменшено, повернути заставодавцю ФГ "ПК АГРОДАР" (ЄДРПОУ 39184205) та ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .
В обґрунтування своїх вимог вказав, що до обвинуваченого ОСОБА_7 вже понад 1 рік і 6 місяців застосовується запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої, після зменшення у лютому 2026 року, становить 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 6 656 000 грн. Сторона захисту вважає, що покладені на обвинуваченого обов`язки підлягають зміні у зв`язку з втратою актуальності ризиків, які були підставою для їх первинного застосування. Зокрема, з моменту обрання запобіжного заходу органом досудового розслідування були фактично усунуті окремі ризики, а саме: можливість знищення документів та інших речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, а також ризик вчинення нового кримінального правопорушення. У зв`язку зі зменшенням кількості наявних ризиків та належною процесуальною поведінкою обвинуваченого, сторона захисту вважає, що розмір застави підлягає перегляду в бік зменшення. На переконання захисту, зазначені в клопотанні прокурора ризики носять формальний характер та базуються виключно на припущеннях, а тому не можуть бути підставами для обрання подібної міри запобіжного заходу. Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування захист вказав, що базовим обґрунтуванням наявності даного ризику сторона обвинувачення вважає «тяжкість вчиненого злочину та невідворотність покарання за нього». Проте, така позиція суперечить основам Конституції України щодо презумпції невинуватості і питання покарання та його невідворотності вирішується лише судом в нарадчій кімнаті при розгляді кримінального провадження по суті. Сама по собі санкція статті не є визначальною при обранні чи продовженні запобіжного заходу. Аналіз доданих до клопотання матеріалів свідчить про те, що начебто зв`язок між ОСОБА_7 , який нібито має стійкі дружні зв`язки з працівниками правоохоронних органів, може сприяти його втечі чи переховуванню. Вказаний зв`язок існує лише в уяві сторони обвинувачення і не доведений жодним доказом, а отже припущення щодо його втечі, на думку сторони захисту, є безпідставним. ОСОБА_7 був допитаний в якості підозрюваного у кримінальному провадженні, вчасно прибував на допит, вчасно з`являвся на всі судові виклики, під час обшуку надав добровільно паролі до телефону, після проведення у нього обшуків неодноразово здійснював виїзд за кордон, після чого повертався до України, обвинуваченим ОСОБА_7 здано на зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не вчинено жодних дій щодо втечі за межі України. Також вказується про наявність майна у обвинуваченого, проте не зазначається, що вказане майно заарештоване в рамках вказаного кримінального провадження. Підозрюваний ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість кримінального правопорушення, яке йому інкримінують, має намір в суді доводити свою непричетність до вчинення злочину, а отже тяжкість покарання не може розглядатись як явна ознака спроби переховування від органів досудового розслідування.
Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, захист вказав, що за змістом клопотання прокурора визначено, що свідки, потерпілі та інші обвинувачені вже були допитані, а тому з боку ОСОБА_7 не надходило жодних спроб впливати або тиснути на них. На даний час, немає потреби в їх додаткових допитах. Основні експертизи у кримінальному провадженні вже проведені, а отже не можна впливати на експерта/спеціаліста, які вже склали відповідні висновки. 3 приводу позиції щодо ризику впливу на свідків на стадії судового розгляду захисник змушений з нею не погодитись з огляду на наступне. У відповідності до ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку ст. 225 КПК України. А отже, в даному випадку, мова йде вже про стадію судового розгляду. На стадії досудового розслідування суд може формувати свою позицію лише на підставі доказів, здобутих під час слідства і не має права виносити рішення на підставі припущень (а можуть ці свідки дати в суді інші показання, ніж на стадії досудового розслідування чи ні). Це є грубим порушенням КПК України (в тому числі, в розумінні ч. ст. 3 ст. 373 КПК України). А отже, оцінюючи можливість незаконного впливу на свідків, суд зобов`язаний оцінити покази цих свідків, їх важливість для встановлення істини у справі та зробити висновок про реальну, а не вигадану можливість незаконного впливу на них. Підсумовуючи наведене, сторона захисту вказала, що жодний ризик, передбачений статтею 177 КПК України прокурором не був доведений. Обвинуваченому ОСОБА_7 немає сенсу переховуватись від органів слідства. Крім того, жодних доказів, які прямо підтверджували причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, не наведено. Підставою для продовження застосування щодо особи запобіжного заходу є наявність реальних ризиків вчинення підозрюваним дій, які перешкоджатимуть належному проведенню досудового розслідування, але в жодному випадку не припущення прокурора. Крім того, просить врахувати відсутність вагомих доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_7 в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця роботи головою Фермерського господарства «ПК «Агродар»; репутацію обвинуваченого ОСОБА_7 , який характеризується виключно позитивно; майновий стан ОСОБА_7 , відсутність судимостей, тощо. Сторона захисту вважає, що жодним чином не обґрунтованим та недоведеним є те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж застава буде недостатнім для запобігання ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, дані про такі обставини відсутні, а отже наявні всі підстави для застосування, у відповідності до ч. 4 ст. 194 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу.
Позиції учасників кримінального провадження
Прокурор Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання прокурора ОСОБА_16 та зазначив, що на даний час обставини, які стали підставою для первинного обрання запобіжного заходу та подальшого продовження строку дії обов`язків, не змінилися. З часу попередніх рішень нових обставин, які б впливали на ці висновки, не виникло. Прокурор вважає, що й надалі існують ризики, встановлені попередньою ухвалою колегії суддів, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, а також ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, інших обвинувачених, спеціалістів та експертів у цьому кримінальному провадженні. У зв`язку з цим прокурор просить продовжити ОСОБА_7 строк дії обов`язків ще на два місяці.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_13 у судовому засіданні вказав, що прокурор обґрунтовує своє клопотання наявністю двох ризиків: ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, а також ризику незаконного впливу на потерпілих, свідків, інших обвинувачених, спеціалістів та експертів у цьому кримінальному провадженні. Щодо ризику переховування, прокурор посилається на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 закордонного паспорта. Водночас захист зазначив, що паспорт давно зданий на зберігання. Крім того, під час існування даного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово виїжджав за кордон, однак щоразу повертався. Це свідчить про відсутність наміру ухилятися від слідства та суду, а тому вказаний ризик є необґрунтованим і нічим не підтверджується. Також захист послався на те, обвинувачений ОСОБА_7 жодного разу не порушував покладених на нього процесуальних обов`язків як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, своєчасно з`являвся за всіма викликами суду, прокурора та слідчих. Посилання прокурора на наявність майна також не доводить існування ризику переховування, оскільки воно арештоване, і незрозуміло, яким чином може сприяти ухиленню від відповідальності. Щодо ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших учасників процесу, то захист вказав, що він також не підтверджений жодними доказами. Протягом усього кримінального провадження не встановлено жодного факту тиску, спроб впливу або контактів із іншими обвинуваченими, експертами чи спеціалістами з боку обвинуваченого ОСОБА_7 . Навпаки, обвинувачений ОСОБА_7 сумлінно виконує усі покладені на нього обов`язки та не має наміру їх порушувати. Враховуючи його сімейний стан, наявність трьох дітей, постійне місце проживання та роботи, а також той факт, що на його майно накладено арешт, захист стверджує, що ОСОБА_7 не має наміру ухилятися від відповідальності, а навпаки, зацікавлений у встановленні істини у справі та доведенні своєї невинуватості. У зв`язку з цим сторона захисту просить частково задовольнити клопотання прокурора, змінити запобіжний захід у вигляді застави шляхом її зменшення до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та зменшити обсяг покладених процесуальних обов`язків на ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свого захисника. 
Суд, вирішуючи подані сторонами клопотання, встановив такі факти та обставини.
Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 26 квітня 2024 року (справа № 991/3541/24, провадження 1-кс/991/3577/24) до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України (том 9, а.с. 112-123).
Колегією суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 07 травня 2024 року (справа № 991/3541/24, провадження 11-сс/991/340/24) вищевказану ухвалу слідчого судді залишено без зміни (том 9, а.с. 124-128).
В подальшому ухвалами Вищого антикорупційного суду від 14 серпня 2024 року, 08 жовтня 2024 року, 06 грудня 2024 року ,03 лютого 2025 року, 01 квітня 2025 року, 29 травня 2025 року, 25 липня 2025 року, 23 вересня 2025 року, 20 листопада 2025 року, 13 січня 2026 продовжувалися строки дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 .
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 27 лютого 2026 року у справі № 991/26/26 (1-кс/991/25/26) строк дії обов`язків, покладених на ОСОБА_7 продовжено до 27 квітня 2026 року включно, а саме: прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні: зі свідками: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , а також особами, які зазначені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
У вказаній ухвалі колегія суддів прийшла до переконання про дотримання в цьому випадку стандарту «обґрунтована підозра», який є найнижчим стандартом доказування у кримінальному процесі та не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою кримінального правопорушення, проте є достатнім для оцінки питання щодо продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого. 
З огляду на відсутність заперечень з боку захисту, колегія суддів підтримує вказаний висновок та повторної оцінки таким обставинам не надає.
Оцінка судом доводів прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_16 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 .
Розділ II КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких зокрема віднесені запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України).
Частинами 1, 2, 3 ст. 331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Оцінюючи доводи прокурора, зазначені у поданому клопотанні, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням особливостей, визначених ч. 7 ст. 194 КПК України, відповідно до яких обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.
Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, визначених положеннями цієї статті, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
Враховуючи положення ч. 3, 4, 5 ст. 199 КПК України, а також стадію кримінального провадження, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії покладених на обвинуваченого обов`язків до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, та встановити, чи існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують покладення на особу певних обов`язків.
В обґрунтування поданого клопотання прокурор посилається на те, що на теперішній час продовжують існувати ризики, що визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризик переховуватися від суду та ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, для констатації існування ризику має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.
Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду.
На підтвердження існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду прокурор зазначив, що такий ризик зумовлений тяжкістю інкримінованих йому злочинів та невідворотністю покарання у виді позбавлення волі у разі визнання його винуватим. Крім того, прокурор вказав на реальну можливість ухилення обвинуваченого від суду шляхом виїзду за межі України, перебування на тимчасово непідконтрольній органам державної влади України території або переховування на території України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Зазначене, на думку сторони обвинувачення, підтверджується наявністю у ОСОБА_7 паспорту для виїзду за кордон, трьох неповнолітніх дітей та достатніх матеріальних ресурсів, за рахунок яких, останній має можливість тривалий час переховуватися як за кордоном так і на території України.
Щодо вказаного ризику суд зазначає таке.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у пособництві у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, ч. 3 ст.15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, які відповідно до класифікації злочинів за ступенем тяжкості, закріпленої у ст. 12 КК України, належать до особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Також суд враховує, що з огляду на положення ст. 45 КК України цей злочин належить до категорії корупційних, що, як правило, виключає можливість звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, а також призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України.
Отже, існування ризику переховування підтверджується ймовірністю для обвинуваченого ОСОБА_7 бути засудженим на тривалий строк з примусовим відчуженням всього належного йому майна.
Саме по собі обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину не є беззаперечним свідченням того, що в обвинуваченого існує бажання переховуватись від суду, а тому така обставина має значення лише у випадку встановлення інших релевантних факторів.
Також варто враховувати, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який відповідними Указами Президента України продовжено, та він діє дотепер.
Водночас, обвинувачений ОСОБА_7 є батьком трьох неповнолітніх дітей і відповідно до чинного законодавства на нього не поширюються обмеження щодо перетину державного кордону, встановлені для чоловіків призовного віку під час воєнного стану, а тому Суд не виключає можливість здійснення обвинуваченим ОСОБА_7 перетину державного кордону навіть в умовах воєнного стану, у тому числі поза встановленими пунктами пропуску та через неконтрольовані ділянки державного кордону. Зокрема, Суд бере до уваги наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 паспорту громадянина України для виїзду за кордон: НОМЕР_1 від 01 грудня 2016 року, а також характер і тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, які можуть спонукати його до уникнення правосуддя.
Більше того, ризик переховування від суду не обмежується можливістю ухилення обвинуваченого ОСОБА_7 у спосіб виїзду за межі України, а охоплює також імовірність його переховування на території держави, з огляду на достатній його матеріальний стан. У зв`язку з цим, сам по собі факт передання ним на зберігання документа, що дає право на виїзд за кордон, не усуває зазначеного ризику. Водночас у разі не продовження дії покладених на нього мінімальних процесуальних обов`язків, отримання у розпорядження ОСОБА_7 паспорта створить реальну можливість залишити територію України з метою ухилення від кримінальної відповідальності.
Відтак, незважаючи на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, зокрема, постійного місця проживання, сім`ї, професійної діяльності та інших обставин, що характеризують його як особу, інтегровану в суспільне середовище, самі по собі такі зв`язки не виключають існування ризику переховування від суду.
З огляду на наявність у нього реальної можливості безперешкодного виїзду за межі України, а також з урахуванням характеру та тяжкості інкримінованого правопорушення і потенційних наслідків у разі визнання винуватим, сукупність наведених обставин свідчить про існування реального, а не гіпотетичного ризику ухилення від суду. Наявність соціальних зв`язків у цьому випадку не є достатнім стримуючим фактором та не нівелює зазначений ризик.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 та його сім`я володіють значними активами, останній має напрацьовані ділові зв`язки, у тому числі серед працівників правоохоронних органів. Вказані обставини у поєднанні з тяжкістю інкримінованих кримінальних правопорушень, за які законом передбачено суворе покарання, об`єктивно підвищують ризик його ухилення від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Ураховуючи, що кримінальне провадження не є статичним, що обумовлює можливість непрогнозованої зміни поведінки обвинуваченого, визначення можливих негативних для обвинуваченого наслідків у вигляді можливого ув`язнення у майбутньому, робить цей ризик достатньо високим. На даний час захисту відкрито матеріали досудового розслідування, які сторона обвинувачення має намір використовувати як докази, а відтак обвинувачений має можливість оцінити вагомість вказаних доказів та надати перевагу незаконним діям з метою уникнення відповідальності, зокрема і переховуванню від суду.
Зазначені обставини, на думку Суду, дають підстави вважати обґрунтованою позицію прокурора про те, що тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 наведені вище особливості закону про кримінальну відповідальність, у сукупності з усіма іншими обставинами, що враховуються при обранні запобіжного заходу, підтверджує існування ризику переховування останнього від суду на високому рівні, незважаючи на міцні соціальні зв`язки в Україні.
Ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.
Оцінюючи можливість впливу на свідків/інших обвинувачених суд виходить із передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками/обвинуваченими у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків чи інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків/інших обвинувачених та дослідження їх судом.
Разом із цим, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, а отже і з протоколами допитів встановлених досудовим розслідуванням свідків та інших обвинувачених, обвинувачений ОСОБА_7 знає як їх персональні дані, так і зміст наданих ними показань на стадії досудового розслідування.
Отже, вказане дає підстави обґрунтовано припускати ймовірність незаконного впливу зі сторони ОСОБА_7 на свідків та інших обвинувачених з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.
Суд зазначає, що органом досудового розслідування встановлено, що обвинувачений у відповідний період мав значний вплив у структурі Держгеокадастру, зокрема фактично координував діяльність ГУ ДГК у Сумській області та підтримував робочі зв`язки з керівництвом центрального апарату.
З огляду на це, Суд вважає переконливими доводи сторони обвинувачення про те, що такі зв`язки та авторитет можуть бути використані для впливу на службових осіб органу, зокрема на свідків у цьому кримінальному провадженні.
Крім того, Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 потенційно має можливість незаконно впливати на власників земельних ділянок, сформованих за рахунок земель ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія». Цей ризик обумовлений тим, що співучасники вчинення злочинів мають у своєму розпорядженні персональні дані власників та засоби для контакту з ними, що створює реальну загрозу тиску на цих осіб з метою приховування правдивих обставин справи або сприяння уникненню відповідальності.
При цьому суд зазначає, що для встановлення ризику незаконного впливу на свідків не вимагається доведення факту такого впливу, а достатнім є обґрунтоване припущення про його реальну можливість.
Оцінюючи наведені обставини у їх сукупності, суд доходить висновку, що ризик незаконного впливу ОСОБА_7 на свідків та інших учасників кримінального провадження є не абстрактним, а реальним та обґрунтованим.
При цьому суд переконався, що перелік осіб, щодо яких прокурор просить встановити обмеження на спілкування, є вичерпним та обмежується їх даними, зазначеними в обвинувальному акті, а тому вказаний у клопотанні обов`язок стосується визначеного кола осіб та є застосовним у розумінні п. 4) ч. 5 ст. 194 КПК України. Покладення вказаного обов`язку зможе запобігти прямому чи опосередкованому впливу на вказаних осіб, з метою схиляння останніх до надання неправдивих показань, у разі їх виклику для допиту в якості свідків тощо. 
Враховуючи вищевикладене, Суд вбачає необхідність у продовженні строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року, а саме: прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою; повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи; утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні: зі свідками: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , а також особами, які зазначені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Оцінюючи співмірність обов`язків, про продовження строку дії яких прокурор заявив клопотання, з встановленими судом ризиками: переховування від суду, впливу на свідків та інших обвинувачених в цьому кримінальному провадженні, Суд дійшов висновку, що покладення на обвинуваченого ОСОБА_7 наведених вище обов`язків становитиме мінімальне втручання у його права, а тому є співмірним меті застосування запобіжних заходів та здатне запобігти вказаним ризикам у цьому кримінальному провадженні.
Оцінка судом доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Розмір застави визначається, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. Суд зобов`язаний розглянути клопотання обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу (ч. 1, 4 ст. 201 КПК України).
Клопотання про зміну запобіжного заходу розглядається за правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, положення статті 201 КПК України вказують тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються його доводи. Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий. Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.
У той же час варто наголосити, що запобіжним заходом, застосованим до обвинуваченого ОСОБА_7 визначена застава, яка є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні та/або матеріальні зобов`язання обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат. А тому, застава є досить дієвим запобіжним заходом, що з одного боку не тягне за собою накладення такого широкого кола обмежень прав і свобод людини як запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, а з іншого - є запобіжником, що стримує особу від проявів неналежної процесуальної поведінки.
Разом з тим, обґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді застави, може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за яких вказаний запобіжний захід було застосовано, та у зв`язку з виникненням інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу, в т.ч. в сторону його пом`якшення або скасування, оскільки строк дії цього запобіжного заходу в ухвалах суду не зазначено, а тривалість в часі запобіжного заходу без врахування обставин справи в конкретному випадку може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.
Сторона захисту наполягала на зменшенні розміру застави, посилаючись на добросовісну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 протягом усього періоду досудового розслідування, міцність та стійкість соціальних зв`язків, а також на істотне зменшення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з перебігом досудового розслідування.
Разом з тим, на переконання суду, застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді застави відповідає критеріям розумності, пропорційності та необхідності, оскільки забезпечує належну процесуальну поведінку під час судового розгляду. Водночас, беручи до уваги тривалість досудового розслідування, фактичну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та принцип співмірності втручання у його права із завданнями кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру застави.
Так, під час первісного обрання запобіжного заходу слідчий суддя, окрім наявності обґрунтованої підозри, виходив із існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, а саме: можливості переховування від органів досудового розслідування та суду; ризику знищення, приховування або спотворення речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; а також ризику незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні. З огляду на це до ОСОБА_7 було застосовано заставу з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема обов`язку не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора, суду (справа № 991/3541/24, провадження 1-кс/991/3577/24).
Разом з тим, у подальшому, під час розгляду клопотань про продовження строку дії покладених обов`язків, встановлено, що ризик знищення чи спотворення доказів втратив свою актуальність у зв`язку із завершенням відповідних процесуальних дій на стадії досудового розслідування. Відтак, відпала і необхідність у збереженні обов`язку не відлучатися із м. Києва та Київської області без дозволу слідчого, прокурора, суду. Таким чином, один із ризиків, який був покладений в основу визначення розміру застави у сумі 7 570 000 грн. фактично припинив існування. Попри це, розмір застави протягом усього періоду перегляду та продовження обов`язків залишався незмінним, що не повною мірою відповідає принципу індивідуалізації запобіжного заходу та його динамічному характеру, окільки запобіжний захід має відповідати актуальним ризикам та обставинам провадження, а не лише тим, які існували на момент його первісного застосування. З огляду на це, ухвалою Вищого антикорупційного суду від 27 лютого 2026 року запобіжний захід у вигляді застави, застосований до ОСОБА_7 на підставі ухвали Вищого антикорупційного суду від 26 квітня 2024 року у справі № 991/3541/24 (провадження № 1-кс/991/577/24) у розмірі 2500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 7 570 000 грн. було змінено на запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 2000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6 656 000 грн. та частину застави у розмірі 730 000 грн. було повернуто дружині ОСОБА_7 - ОСОБА_29 , а частину застави в сумі 184 000 грн. повернуто ФГ "ПК "АГРОДАР", код ЄДРПОУ 39184205. 
На переконання колегії суддів, застава у розмірі 6 656 000 грн. об`єктивно здатна викликати у обвинуваченого ОСОБА_7 обґрунтоване побоювання її втрати у разі недобросовісної процесуальної поведінки, що, у свою чергу, підвищує вірогідність дотримання ним встановлених судом обов`язків. Саме такий рівень фінансового ризику є необхідним і достатнім для мінімізації наявних процесуальних ризиків, зокрема можливого ухилення від суду чи невиконання покладених обов`язків.
Суд при визначенні вказаного розміру серед іншого врахував майновий стан та рівень доходів обвинуваченого ОСОБА_7 та вважає, що він є достатньо значним, аби виконувати превентивну функцію, але водночас не є таким, що призводить до надмірного обмеження його прав чи створює непропорційний фінансовий тягар. Такий розмір забезпечує реальний економічний стимул для належного виконання покладених процесуальних обов`язків, у тому числі своєчасної явки до суду, утримання від дій, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню, та дотримання вимог кримінального процесуального законодавства. Більш м`який запобіжний захід не є достатнім для запобігання встановленим колегією суддів ризикам.
На переконання суду, застава саме у вказаному розмірі у сукупності із додатковими обов`язками, продовженими судом, є законним, співмірним, адекватним та обґрунтованим заходом, який відповідає зміненому характеру ризиків, враховує процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та забезпечує належний баланс між необхідністю запобігання ризикам і дотриманням її прав та законних інтересів, та зможе забезпечити належну його поведінку в ході судового провадження.
Посилання захисту на принцип презумпції невинуватості є необґрунтованим у контексті вирішення питання про застосування чи продовження запобіжного заходу. Оцінка ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, не є встановленням винуватості особи та не порушує конституційних гарантій. На цій стадії суд не вирішує питання про доведеність вини чи призначення покарання, а лише перевіряє наявність обґрунтованої підозри (обвинувачення) та існування процесуальних ризиків. Тяжкість інкримінованого злочину та суворість передбаченого законом покарання об`єктивно підвищують ризик ухилення від суду, оскільки перспектива значного строку позбавлення волі сама по собі може спонукати особу уникати правосуддя. Судова практика виходить з того, що суворість санкції у сукупності з іншими обставинами є релевантним критерієм при оцінці ризику переховування. Відтак твердження захисту про те, що санкція статті взагалі не може братися до уваги, є помилковим.
Крім того, сторона обвинувачення не обмежується лише формальним посиланням на тяжкість злочину. Повідомлені факти свідчать про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 певних соціальних зв`язків, у тому числі контактів із працівниками правоохоронних органів, що потенційно можуть бути використані для уникнення кримінальної відповідальності або перешкоджання здійсненню правосуддя. На цій стадії достатнім є встановлення обґрунтованої ймовірності такого ризику, а не його беззаперечне доведення.
Твердження захисту про те, що такі обставини є виключно «уявними», фактично зводяться до власної оцінки доказів та не спростовують наявності об`єктивних даних, на які посилається сторона обвинувачення. Наявність відповідних зв`язків та характер інкримінованого діяння у своїй сукупності обґрунтовано вказують на існування ризику переховування від суду.
Факт своєчасної явки ОСОБА_7 на виклики слідчого та суду, а також участь у проведенні процесуальних дій свідчить лише про належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків у період дії запобіжного заходу. Однак така поведінка зумовлена саме наявністю процесуальних обмежень і не виключає існування ризиків у разі їх пом`якшення чи скасування. Практика застосування запобіжних заходів виходить з того, що належна процесуальна поведінка не є безумовною підставою для автоматичного зменшення обсягу обмежень, якщо ризики продовжують існувати.
Щодо виїздів за кордон, то сам по собі факт повернення в Україну не нівелює ризик можливого переховування, особливо з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та обсягу доказів, зібраних стороною обвинувачення (близько 700 томів). Посилання захисту на здачу паспорта для виїзду за кордон також не є визначальним, оскільки чинне законодавство не обмежує можливість незаконного перетину державного кордону за наявності відповідних зв`язків чи ресурсів.
Щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_7 майна, то обставина його арешту в межах кримінального провадження не усуває ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом, оскільки майновий стан особи може забезпечити їй можливості для організації переховування або впливу на інших учасників процесу.
Крім того, намір обвинуваченого ОСОБА_7 доводити свою невинуватість у суді є його процесуальним правом, однак саме по собі таке твердження не може розцінюватися як доказ відсутності ризику ухилення. Оцінка ризиків здійснюється виходячи з сукупності обставин, зокрема тяжкості інкримінованого злочину, можливого покарання та фактичних даних, встановлених у провадженні.
Доводи захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих та інших учасників кримінального провадження не можуть бути прийняті судом як такі, що спростовують наявність відповідного процесуального ризику. Відсутність зафіксованих фактів тиску, спроб впливу або контактів з іншими учасниками провадження в минулому сама по собі не виключає існування такого ризику в майбутньому. Оцінка ризиків у кримінальному провадженні має превентивний характер і здійснюється з урахуванням імовірності відповідної поведінки, а не виключно її фактичного вчинення. Сам характер інкримінованого кримінального правопорушення, коло осіб, які беруть участь у провадженні, а також потенційна зацікавленість обвинуваченого ОСОБА_7 у зміні показань свідків чи потерпілих об`єктивно створює можливість для здійснення незаконного впливу, незалежно від відсутності зафіксованих раніше спроб.
Щодо посилань на відсутність прямих доказів винуватості ОСОБА_7 , міцність його соціальних зв`язків, позитивну характеристику, наявність роботи, сім`ї та відсутність судимостей, то ці обставини безумовно враховуються судом, однак самі по собі не нівелюють ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Наявність постійного місця проживання, роботи чи позитивної репутації не виключає можливості впливу на свідків або ухилення від правосуддя, особливо з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та стадії судового розгляду.
Суд звертає увагу, що запобіжний захід застосовується не як покарання, а як превентивний процесуальний механізм забезпечення належної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та недопущення перешкоджання кримінальному провадженню. Сукупність наведених обставин свідчить про збереження процесуальних ризиків, а отже підстав для їх визнання недоведеними не вбачається.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що подане адвокатом ОСОБА_13 клопотання про зміну запобіжного заходу має ознаки формальності, адже подане в врахуванням уже неіснуючих фактів. Зокрема суд об`єктивно надав оцінку зменшенням початково встановлених ризиків та зменшив розмір застави, а ОСОБА_29 на даний час не є заставодацем ОСОБА_7 з огляду на повернення судом внесеної нею застави. Повторні подання ідентичних за змістом клопотань без наведення нових істотних обставин, які мають призвести до зворотніх висновків суду, не може розцінюватися як реалізація процесуального права у добросовісний спосіб. Суд зазначає, що інститут перегляду запобіжного заходу спрямований на перевірку його актуальності у зв`язку зі зміною фактичних або процесуальних обставин, а не на повторне ініціювання вже вирішеного питання з тих самих підстав. Наразі колегія суддів, з урахуванням зміни складу суду, повторно надала оцінку доводам, викладеним у клопотанні, виключно з метою забезпечення повноти та об`єктивності судового розгляду, а також дотримання принципу справедливого суду. Водночас суд наголошує, що в подальшому подання стороною захисту клопотань, які є формально ідентичними вже розглянутим, без зазначення нових обставин або належного обґрунтування необхідності їх повторного розгляду, може бути розцінене як зловживання процесуальними правами. Такі дії суперечать завданням кримінального провадження, призводять до безпідставного затягування процесу та не сприяють ефективному здійсненню правосуддя. Отже, учасникам провадження роз`яснюється обов`язок добросовісного користування процесуальними правами, а також необхідність належного обґрунтування будь-яких повторних звернень до суду із врахуванням змінених обставин, які дійсно мають значення для вирішення питання по суті.
Керуючись статтями 177, 178, 182, 194, 201, 314, 315, 372, 376 КПК України, Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_16 про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року - задовольнити.
Продовжити на два місяці, тобто до 23 червня 2026 року, строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме:
- прибувати до прокурора та суду за кожною вимогою;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;
- утримуватися від спілкування з приводу обставин, викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 в цьому кримінальному провадженні: зі свідками: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , іншими обвинуваченими: ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_8 , ОСОБА_18 , а також особами, які зазначені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 , які отримали або мали намір отримати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Попередити обвинуваченого ОСОБА_7 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі, визначеному КПК України.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_16 .
В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_13 про зміну запобіжного заходу, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 52019000000000585 від 15 липня 2019 року - відмовити.
Надати обвинуваченому ОСОБА_7 копію ухвали негайно після її проголошення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. Заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Головуюча суддя ОСОБА_1 

Судді: ОСОБА_2 

ОСОБА_3