ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/417/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О., 
розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу 
за позовом: Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області (67620, Одеська обл., Одеський р-н, с. Вигода, вул. Нова, 33-а) 
до відповідача: Приватного підприємства “Граніт” (67600, Одеська обл., м. Біляївка(пн), вул. Івана Франка, буд. 50)
про стягнення 117 600, 04 грн

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

05.02.2026 Вигодянська сільська рада Одеського району Одеської області (далі –позивач) звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом (вх. № 433/26 від 09.02.2026) про стягнення з Приватного підприємства “Граніт” (далі – ПП “Граніт”, відповідач) заборгованості з орендної плати за землю у розмірі 117 600, 04 грн та судового збору у розмірі 3328 грн. 

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. 
Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України. 
Ухвала суду від 03.03.2026 була доставлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів 03.03.2026, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного документу, сформовані за допомогою Комп`ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду”. 
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 7 ст. 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Електронний кабінет – це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу. Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Частиною 1 ст. 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (ч. 6 ст. 242 ГПК України).
Згідно з ч. 11 ст. 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Отже, ГПК України передбачено два способи надсилання судового рішення: (1) в електронній формі – через “Електронний кабінет” та (2) шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Тобто, ухвала суду від 03.03.2026 була надіслана позивачу та відповідачу у відповідності до вимог ГПК України. 
Суд також бере до уваги, що сторони мали можливість ознайомитись з усіма процесуальними документами у справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), який є відкритим для доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України “Про доступ до судових рішень”).
Таким чином, матеріали справи свідчать про належне повідомлення учасників справи про відкриття провадження у справі та встановлення процесуальних строків, а також створення учасникам судового процесу належних умов для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень.
З огляду на викладене господарський суд доходить висновку про належне повідомлення як позивача, так і відповідача про розгляд судом даного спору.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.
Водночас суд зауважує, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Щодо строку розгляду справи. 
У відповідності до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті. 
Частиною 4 ст. 11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродньо встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Ураховуючи викладене, суд розглянув справу № 916/417/26 поза межами строку, встановленого ст. 248 ГПК України, у розумний строк згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача – Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.04.2007 між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди землі. У зв`язку з порушенням відповідачем умов зазначеного договору 26.02.2024 позивач подав позовну заяву про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати, за результатом розгляду якої 07.10.2024 Господарським судом Одеської області винесено рішення у справі № 916/774/24, яким позовні вимоги задоволено частково. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду у справі № 916/774/24 від 19.05.2025 позовні вимоги Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області задоволено частково: розірвано договір оренди землі від 18.04.2007, укладений між Вигодянською сільською радою Одеського району Одеської області та ПП «Граніт»; стягнуто з ПП «Граніт» основний борг у сумі 148 600, 29 грн, інфляційні витрати в розмірі 14 048, 17 грн, 3% річних у розмірі 3892, 93 грн та судовий збір у розмірі 6848, 33 грн. 
Вказує, що розрахунки заборгованості проводилися з 01.02.2021 по 31.12.2023, однак, за весь час до моменту винесення судом апеляційної інстанції рішення по справі, відповідач використовував земельну ділянку у своїй господарській діяльності та не повертав її. Ураховуючи викладене, позивачем було здійснено розрахунок заборгованості відповідача відповідно до договору оренди земельної ділянки від 18.04.2007 за період з 01.01.2024 по 19.05.2025, розмір якої станом на дату винесення постанови Південно-західного апеляційного господарського суду по справі № 916/774/24 від 19.05.2025 складає 117 600, 04 грн. 
Позивач направив відповідачу претензію щодо необхідності погашення заборгованості за договором оренди землі від 18.04.2007 за період, що не був охоплений попереднім судовим розглядом, однак станом на момент подання позову, відповіді на неї не отримано, заборгованість не погашено. 

Оскільки відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами до суду не надав, суд у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України, враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

На виконання рішення сесії Васильківської сільської ради № 87/Y від 31.08.2006 було проведено в натурі встановлення меж земельних ділянок загальною площею 0, 374 га у довгострокову оренду строком на 49 років для експлуатації існуючого ринку, про що складено акт від 01.12.2006. 
18.04.2007 між Василівською сільською радою Одеської області в особі голови Цуканова Ігоря Ізотовича, діючого на підставі ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ПП «Граніт», в особі керівника Бакала Михайла Гавриловича, було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець (Василівська сільська рада Одеської області) надає, а орендар (ПП «Граніт») приймає в довгострокове, платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка розташована за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Василівка, вул. Братська, 1-Б (в межах населеного пункту) на підставі рішення Василівської сільської ради від 31.08.2006 № 87-У з наступним правом викупу даної ділянки. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,374 га, з них: 0,302 га під проїздами, проходами та площадками, 0,003 га – капітальна одноповерхова забудова, 0,069 га – тимчасова забудова (із земель житлової та громадської забудови). Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 1% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 2612,00 грн. Орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати, не пізніше 29 числа наступного за звітним місяцем (п. п. 1, 2, 7, 9 договору). 
В справі також наявний акт приймання-передачі земельної ділянки, переданої в натурі в довгострокову оренду терміном на 49 років ПП «Граніт» для експлуатації існуючого ринку та план-схема земельних ділянок за договором оренди оренди землі від 18.04.2007.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.10.2024 у справі № 916/774/24 задоволено частково позов Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області до ПП «Граніт» про розірвання договору оренди землі та стягнення 571 051, 37грн; розірвано договір оренди землі від 18.04.2007, укладений між Вигодянською сільською радою Одеського району Одеської області та ПП «Граніт»; стягнуто з ПП «Граніт» на користь Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області 193 872, 49 грн заборгованості, 35 139, 85 грн пені, 20 272, 40 грн індексу інфляції, 5507, 92 грн три проценти річних, 6848, 33 грн судового збору; відмовлено Вигодянській сільській раді Одеського району Одеської області у решті заявлених позовних вимог.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 у справі № 916/774/24 апеляційну скаргу Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області на рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2024 у справі №916/774/24 залишено без задоволення; апеляційну скаргу ПП «Граніт» на рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2024 у справі №916/774/24 задоволено частково; рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2024 у справі №916/774/24 скасовано частково; викладено резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 23.10.2024 у справі № 916/774/24 наступним чином:
«Позовні вимоги Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області до Приватного підприємства «Граніт» про розірвання договору оренди землі та стягнення 571 051 грн 37 коп. задовольнити частково.
Стягнути з Приватного підприємства «Граніт» на користь Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області основний борг у сумі 148 600 грн. 29 коп., інфляційні витрати в розмірі 14 048 грн.17 коп., 3% річних у розмірі 3892 грн. 93 коп.
Розірвати договір оренди землі від 18.04.2007, укладений між Вигодянською сільською радою Одеського району Одеської області та Приватним підприємством «Граніт».
Відмовити у задоволенні позовних вимог Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області до Приватного підприємства «Граніт», м. Біляєвка Одеської області про стягнення суми основного боргу у розмірі 45 272 грн 20 коп., інфляційних витрат у розмірі 6 224 грн 23 коп., 3 % річних у розмірі 1 614 грн 99 коп., пені у розмірі 294 271 грн 62 коп.».
У вказаній поставі суду зазначено, що було встановлено та не оспорено учасниками справи наступні обставини. 
«Рішенням Вигодянської сільської ради від 07 грудня 2020 року № 13-VIII скликання розпочато процедуру реорганізації Василівської сільської ради Біляївського району Одеської області шляхом приєднання до Вигодянської сільської ради (код ЄДРПОУ 04377701).
У комунальній власності Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області перебувають земельні ділянки за адресою: вул. Братська, 1-Б, с. Василівка, загальною площею 0,374 га, з них земельна ділянка за кадастровим номером 5121081000:02:001:0132 площею 0,2578 га (право комунальної власності зареєстроване 19.10.2021 Відділом «Центр надання адміністративних послуг Біляївської міської ради») та земельна ділянка за кадастровим номером 5121081000:02:001:0133 площею 0,1162 га (право комунальної власності зареєстроване 19.10.2021 Відділом «Центр надання адміністративних послуг Біляївської міської ради»).
01.08.2010 між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 18.04.2007, якою внесені наступні зміни до договору оренди землі від 18.04.2007 року, а саме: п. 1.1.2.1. визначено, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки (рішення № 514-У від 26.11.2009) становить 504900 грн з урахуванням коефіцієнта індексації на 01.01.2010 року. Орендна плата за землю вноситься в грошовій формі в розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки, що становить 20196 грн з урахуванням коефіцієнта індексації 1,059. У подальшому розмір орендної плати перераховується в разі зміни коефіцієнтів індексації відповідно до нормативно-законодавчих актів, також п. 3. 1.1., 2.3. договору викладено в такій редакції: у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення.
Так, право користування (оренди) земельними ділянками за кадастровим номерами 5121081000:02:001:0132 та 5121081000:02:001:0133 було зареєстровано за Приватним підприємством «Граніт» державним реєстратором Дигуляр С.О. Відділу Центра надання адміністративних послуг Біляївської міської ради, про що у Державному реєстрі земель було внесено записи від 19.10.2021 за №044591906, від 19.10.2021 за №44592026, від 19.10.2021 за №44590980, від 19.10.2021 за №44591113.
Згідно постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 розрахунок заборгованості за земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0133 площею 0,1162 га та розрахунок заборгованості за земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0132 площею 0,2578 га був здійснений за період з 01.02.2021 по 31.12.2023. 
Із витягу № НВ-5100508162024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого 14.03.2024 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 5121081000:02:001:0133 складає 668 864, 93 грн. 
Із витягу № НВ-9909796962025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого 22.01.2025 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 5121081000:02:001:0132 складає 2 405 106, 29 грн.
Із витягу № НВ-9909784822025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого 22.01.2025 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 5121081000:02:001:0133 складає 1 084 070, 41 грн. 
Із витягу № НВ-5100511512024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого 15.03.2024 вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером 5121081000:02:001:0132 складає 1 483 936, 14 грн.
Позивач звернувся до відповідача з претензією № 1127/02-13/31 від 18.06.2025 щодо погашення заборгованості за договором оренди землі від 18.04.2007, в якій вимагав сплатити заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2024 по 09.06.2025 у розмірі 117 600, 04 грн. 

5. Позиція суду. 

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори як основний вид правомірних дій, – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ст. 1, 13, 15 Закону України "Про оренду землі" оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ст. 21 Закону України "Про оренду землі").
Частиною 1 статті 93 Земельного Кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Статтею 96 Земельного Кодексу України визначені обов`язки орендаря щодо забезпечення використання землі за цільовим призначенням, своєчасної сплати орендної плати. Пунктом "в" ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Згідно зі ст. ст. 24, 25 Закону України “Про оренду землі” орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, а орендодавець має право вимагати від орендаря безпосереднього використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди землі та своєчасного внесення орендної плати. Орендар земельної ділянки зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом – також і орендну плату за водний об`єкт.
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 Земельного Кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з нормами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (ст. 287.1., ст. 287.3., п. 1 ст. 288 Податкового кодексу України).
Згідно з підпунктом 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України) плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу – обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу – капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу – обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди (ст. ст. 14.1.125, 14.1.136, 288.5 ПК України).
Згідно з пунктом 284.1 статті 284 ПК України органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.
Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки – підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 в справі № 629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 в справі № 320/5877/17 (пункт 71).
Висновок про те, що належним доказом розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути витяг, довідка або технічна документація з нормативної грошової оцінки, Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 09.11.2021 в справі № 905/1680/20.
Статтею 20 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що за результатами бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.
Технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою (ч. 1 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель»).
Згідно з ч. 5 ст. 23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. 
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Положеннями ч. 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційність – обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. У постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що "преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи".
За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 10.12.2019 у справі № 910/6356/19, "…преюдиційність – це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду – на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, а їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії".
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.02.2026 у справі № 910/2132/25. 
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Згідно зі ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як зазначено судом вище та підтверджується матеріалами справи, Василівською сільською радою Біляївського району Одеської області, правонаступником якої є Вигодянська селищна рада Одеського району Одеської області, передано ПП “Граніт” у оплатне тимчасове користування земельні ділянки за кадастровим номером 5121081000:02:001:0132 та за кадастровим номером 5121081000:02:001:0133, що підтверджується договором оренди від 18.04.2007.
У постанові Південно-західного апеляційного господарського суду у справі № 916/774/24 від 19.05.2025 зазначено, що «в матеріалах справи є наявною додаткова угода від 08.10.2010 про внесення змін до договору оренди землі від 18.04.2007, якою було встановлено нормативну-грошову оцінку земельної ділянки у розмірі 504900 грн, з урахуванням коефіцієнта індексації на 01.01.2010 та визначено, що орендна плата за землю вноситься в грошовій формі в розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки, що становить 20196 грн з урахуванням коефіцієнта індексації 1,059, у подальшому розмір орендної плати перераховується в разі зміни коефіцієнтів індексації відповідно до нормативно-законодавчих актів.
Право користування (оренди) земельними ділянками за кадастровим номерами 5121081000:02:001:0132 та 5121081000:02:001:0133 було зареєстровано за Приватним підприємством «Граніт», м. Біляївка Одеської області державним реєстратором Дигуляр С.О. Відділу Центра надання адміністративних послуг Біляївської міської ради, про що у Державному реєстрі земель було внесено записи від 19.10.2021 за №044591906, від 19.10.2021 за №44592026, від 19.10.2021 за №44590980, від 19.10.2021 за №44591113.
Апеляційним судом встановлено, що сторони не подали додаткову угоду від 01 серпня 2010 року для її державної реєстрації, у зв`язку із чим умова договору про зміну ставки орендної плати з 3 % до 4 % від нормативної грошової оцінки землі не розпочала свою зобов`язальну дію.
Отже, колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що сторони в додатковій угоді від 01 серпня 2010 року погодили розмір орендної ставки на рівні 4 % від нормативної грошової оцінки землі, є неправомірним, оскільки судом помилково не досліджувалися обставини набрання чинності додатковою угодою від 01 серпня 2010 року в контексті проведення її державної реєстрації.
Підсумовуючи вищевикладене апеляційний суд зазначив, що нездійснення державної реєстрації додаткової угоди від 01 серпня 2010 року до укладеного сторонами договору оренди землі свідчить, що вона не набрала чинності для сторін, у зв`язку із чим права і обов`язки за додатковою угодою не виникли. Отже, ставка орендної плати, яка підлягала сплаті у спірний період, становила 3 % від нормативної грошової оцінки землі, оскільки, як вже зазначалося вище, за нормами чинного законодавства України, це є розмір, встановлений законом».
Відповідач доказів виконання зобов`язань або неможливості такого виконання за договором оренди від 18.04.2007 щодо оплати орендної плати суду не надав, доказів врегулювання спору мирним шляхом не направив; заявлених до нього вимог не спростував. 
Згідно постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 розрахунок заборгованості за земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0133 площею 0,1162 га та розрахунок заборгованості за земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0132 площею 0,2578 га був здійснений за період з 01.02.2021 по 31.12.2023. 
За даними Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік становить 1,12; значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2025 рік становить 1,08 (зазначений коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для всіх категорій земель і видів земельних угідь).
Позивачем у позовній заяві наведені наступні розрахунки заборгованості: 
за земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0133 площею 0,1162 га за період з 01.01.2024 по 19.05.2025:
668 864, 93*1,12*3% = 22 473, 86 грн, сума боргу з 01.01.2024 по 31.12.2024;
1084070*1, 12*3%/12*4 = 12 141, 58 грн, сума боргу з 01.01.2025 по 30.04.2025;
12 141, 58/4 = 3035, 39/30 = 101, 17*19 = 1922, 23 грн, сума боргу з 01.05.2025 по 19.05.2025.
Загальна заборгованість за земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0133 становить 36 537, 67 грн;
За земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0132 площею 0,2578 га за період з 01.01.2024 по 19.05.2025:
1483936, 14*1,12*3% = 49 860, 25 грн, сума боргу з 01.01.2024 по 31.12.2024;
2405106, 29*1, 12*3%/12*4 = 26 937, 19 грн, сума боргу з 01.01.2025 по 30.04.2025;
26 937, 19/4 = 6734, 29/30 = 224, 47*19 = 4264, 93 грн, сума боргу з 01.05.2025 по 19.05.2025.
Загальна заборгованість за земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0132 становить 81 062, 37 грн.
Перевіривши розрахунки позивача щодо розміру заборгованості відповідача за користування земельними ділянками з кадастровими номерами 5121081000:02:001:0133 та 5121081000:02:001:0132 у розмірі 36 537, 67 грн, та у розмірі 81 062, 37 грн, що загалом – 117 600, 04 грн, суд встановив, що розрахунки позивача здійснені з урахуванням висновків, викладених у постанові Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.05.2025 у справі № 916/774/24, однак із невірним зазначенням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2025 рік, у зв`язку з чим суд здійснив власний розрахунок:
за земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0133 площею 0,1162 га: 
за період з 01.01.2025 по 30.04.2025: 1084070*1, 08*3%/12*4 = 11 707, 96 грн (сума боргу),
за період з 01.05.2025 по 19.05.2025: 11 707, 96/4 = 2926, 99/31 = 94, 42*19 = 1793, 98 грн (сума боргу);
за земельну ділянку з кадастровим номером 5121081000:02:001:0132 площею 0,2578 га: 
за період з 01.01.2025 по 30.04.2025: 2405106, 29*1, 08*3%/12*4 = 25 975, 15 грн (сума боргу),
за період з 01.05.2025 по 19.05.2025: 25 975, 15 /4 = 6493, 79/31 = 209, 48*19 = 3980, 12 грн (сума боргу);
Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором оренди землі від 18.04.2007 становить 115 791, 32 грн. 
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області підлягають задоволенню частково. 

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, витрати на оплату позову судовим збором у розмірі 3328 грн, понесені позивачем, підлягають частковому відшкодуванню йому за рахунок відповідача у розмірі 3276, 81 грн – пропорційно розміру задоволених позовних вимог (115 791, 32 х 3328:117 600, 04).

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 219, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково. 
2. Стягнути з Приватного підприємства «Граніт» (67600, Одеська область, Одеський район, м. Біляївка(пн), вул. Івана Франка, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи: 32891444) на користь Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області (67620, Одеська область, Одеський район, с. Вигода, вул. Нова, 33-а, ідентифікаційний код юридичної особи: 04377701) заборгованість з орендної плати за землю у розмірі 115 791, 32 грн (сто п`ятнадцять тисяч сімсот дев`яноста одна гривня, тридцять дві копійки) та судовий збір у розмірі 3276, 81 грн (три тисячі двісті сімдесят шість гривень, сімдесят п`ять копійок). 
3. В решті позовних вимог – відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Мусієнко