КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2401/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ
Справа № 357/5042/25

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1», яка подана представником Овчаренком Дмитром Костянтиновичем, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Бебешко М.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» про стягнення надбавки за вислугу років,
встановив:

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача КНП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь надбавку за вислугу років за період з лютого 2023 року по січень 2025 року включно в розмірі 99 553,56 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 38 864 грн.
В обґрунтування позову зазначила, що  в період з 01 жовтня 2018 року по 28 січня 2025 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді сестри медичної з фізіотерапії, її загальний стаж складав 20 років.
За 20 років роботи позивач має щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу.
Однак у період з лютого 2023 року по січень 2025 року відповідач таку надбавку не виплачував, посилаючись на наказ № 62 від 15 січня 2024 року «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1» та наказ № 93 від 21 лютого 2023 року, згідно з якими виплату доплати за вислугу років медичним працівникам призупинено з 01 лютого 2023 року та з 01 січня 2024 року.
Позивачем проведено розрахунок надбавки за вислугу років за період з 01 лютого 2023 року до 28 січня 2025 року (дату звільнення з роботи). Загальний розмір заборгованості складає 99 553,56 грн.
У січні 2025 року трудові відносини між сторонами припинились, попередніми місяцями роботи є листопад та грудень 2024 року. Згідно з довідкою про доходи заробітна плата позивача за листопад 2024 року становила 15 916 грн., за грудень 2024 року - 7958 грн. Отже, розмір середньої заробітної плати становить 11937 грн. = (15 916 грн. + 7958 грн.) / 2.
В листопаді 2024 року був 21 робочий день, у грудні 2024 року 22 робочих дні. Середня кількість робочих днів становила 21,5 днів.
Середньоденний заробіток складав 555,70 грн. = 11937,00 грн./21,5 робочих днів. 
Кількість днів затримки розрахунку за період з 29 січня 2025 року до 08 квітня 2025 року становив 70 днів.
Таким чином розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, за період з 29 січня 2025 року до 08 квітня 2025 року склав 38 864 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» про стягнення надбавки за вислугу років задоволено частково.
Стягнуто з КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» на користь ОСОБА_1 надбавку за вислугу років за період з лютого 2023 року по січень 2025 року включно в сумі 87 347,70 грн.
Стягнуто з КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сумі 20 000 грн.
Стягнуто з КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 809,60 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» - Овчаренко Д.К. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що у матеріалах справи наявний додаток № 4 до колективного договору «Положення про оплату праці в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1», пункт 1.2. якого передбачав, що розмір посадових окладів, на які посилалася позивач як на підставу для розрахунку стягнення коштів за надбавку, встановлюється на підставі Єдиної тарифної сітки, де перший тарифний розряд дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, визначеної у Законі про Державний бюджет на відповідний рік.
Проте Закон України від 06 грудня 2016 р. № 1774-VIII в пунктах 3, 5 і 9 Прикінцевих та Перехідних положень передбачав наступне:
- мінімальна заробітна плата як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати працівників та інших виплат не застосовується після набрання чинності цим Законом;
- мінімальна заробітна плата як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів не застосовується після набрання чинності цим Законом;
- до приведення законодавчих актів відповідно до цього Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таким чином, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права, оскільки стягнення з відповідача на користь позивача надбавки за вислугу років, розрахованої з величини, відмінної від встановленої Законом № 1774, є безпідставним і таким, що не ґрунтується на чинному законодавстві, що також відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 листопада 2020 р. у справі № 200/9195/19-а.
Крім цього, суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви відповідача та не застосував наслідки пропуску строку на звернення до суду для вирішення трудового спору, що складав три місяці з моменту, коли позивач отримувала розрахункові листи з лютого 2023 року по грудень 2024 року, що вона визнала в судовому засіданні під час судового провадження в суді першої інстанції. В розрахункових листках містилися відомості про нарахування і несплату надбавки за вислугу років, на що місцевий суд безпідставно не звернув увагу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, мотивуючи необґрунтованістю викладених у скарзі доводів в частині визначення позивачем розміру надбавки за вислугу років на основі мінімальної заробітної плати, оскільки відповідно до Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним, фармацевтичним працівникам і фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 р. № 1418, надбавка за вислугу років обчислюється, виходячи з розміру посадового окладу, тож доводи апеляційної скарги у відповідній частині зводяться до помилкового ототожнення понять «мінімальна заробітна плата» і «посадовий оклад».
Той факт, що накази від 21 лютого 2023 р. № 93 і від 15 січня 2024 р. № 62 «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ №1» не були оскаржені, не впливає на обов`язок відповідача зі здійснення виплати позивачу всього обсягу заробітної плати при звільненні.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині незастосування судом першої інстанції наслідків пропуску строку позовної давності, то, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012, представник позивача зазначає, що невиплата звільненому працівнику всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

В судовому засіданні представник відповідача КНП «Білоцерківська міська лікарня № 1» - Овчаренко Д.К. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача і позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 має право на виплату їй відповідачем надбавки за вислугу років, яка відповідно до п.2 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним, фармацевтичним працівникам і фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2009 року за № 1418, має складати 30 відсотків від посадового окладу у зв`язку з наявністю у позивача стажу роботи понад 20 років. Вказане положення постанови КМУ від 29 грудня 2009 року фактично продубльоване у п.2.16 Положення про оплату праці в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1», яке є додатком 4 до Колективного договору між керівництвом та трудовим колективом Комунального некомерційного підприємства «Білоцерківська міська лікарня №1».
Враховуючи, що при звільненні позивача з роботи 28 січня 2025 року їй не було виплачено заборгованість з надбавки за вислугу років за період роботи з лютого 2033 року по січень 2025 року, тому суд визнав позовні вимоги обґрунтованими. 
За період з 01.02.2023 по 31.12.2023 року розмір посадового окладу позивача за місяць становив 11 591 грн., щомісячний розмір доплат за вислугу років за місяць : 11 591 грн. х 30% = 3477,30 грн., розмір заборгованості за один місяць - 3 477,30 грн. х 10 місяців = 34 773 грн. Суд виходив з того, що у грудні 2023 року позивачу було виплачено 30% від посадового окладу в сумі 3998 грн., що підтверджується наданим стороною відповідача розрахунком за грудень 2023 року.
За період з 01.01.2024 по 31.03.2024 року розмір посадового окладу за місяць становить 12 283 грн., розмір доплат за вислугу років за місяць : 12 283 грн. х 30% = 3 684,90 грн., розмір заборгованості : 3 684,90 грн. х 3 місяці = 11 054,70 грн.
За період з 01.04.2024 по 28.01.2025 року розмір посадового окладу за місяць становив 13 840 грн., розмір доплат за вислугу років за місяць - 13 840 грн. х 30% = 4 152 грн., а розмір заборгованості - 4 152 грн. х 10 місяців = 41 520 грн.
Загальна сума заборгованості з надбавки за вислугу років за період з 01.02.2023 року до 28.01.2025 року складала 87 347,70 грн. (34 773,00 грн. + 11 054,70 грн. + 41 520,00 грн. = 87 347,70 грн.).
Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення надбавки за вислугу років підлягала частковому задоволенню на суму 87 347,70 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, проте вважає, що судом не було належним чином перевірено та обраховано розмір заборгованості з надбавки за вислугу років, що підлягав до стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 03 липня 1998 року отримала диплом молодшого спеціаліста за спеціальністю сестринська справа та їй присвоєно кваліфікацію медичної сестри (а.с.12-13).
Стаж роботи позивачем розпочато 30.09.1998 року з посади медстатиста по обробці інформації медико-санітарної частини «Будівельник».
З 01 жовтня 2018 року позивача прийнято на роботу Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1 на посаду сестри медичної з фізіотерапії. Відповідно до даних трудової книжки, 01.08.2019 року позивач була переведена на посаду сестри медичної з фізіотерапії в неврологічне відділення з ліжками відновлювального лікування, а з 18 грудня 2024 року - на посаду сестри медичної з фізіотерапії в реабілітаційне відділення.
Наказом головного лікаря КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» № 93 від 21 лютого 2023 «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ № 1» з метою запобігання виникненню ризиків розбалансування фонду оплати праці, створення умов для своєчасної виплати заробітної плати, з 01.02.2023 призупинено доплату за вислугу років медичним працівникам.
Наказом головного лікаря КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» № 62 від 15.01.2024 «Про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати працівників КНП БМР «БМЛ № 1», з 01.01.2024 призупинено доплату за вислугу років медичним працівникам.
З наявних у матеріалах справи розрахунків по заробітній платі ОСОБА_1 , позивачу за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року та з січня 2024 року по грудень 2024 року нараховано заробітну плату, до якої входить надбавка за вислугу років у розмірі 30% від посадового окладу. За вказаний період сума нарахувань надбавки складає 83 578,04 грн., а саме: за лютий 2023 року в розмірі 3998,90 грн. (т. 1 а.с. 150);
за березень 2023 року - 3998,90 грн. (т. 1 а.с. 150);
за квітень 2023 року - 3998,90 грн. (т. 1 а.с. 150);
за травень 2023 року - 3477,30 грн. (т. 1 а.с. 150);
за червень 2023 року - 2181,22 грн. за 12 відпрацьованих днів (т. 1 а.с. 150);
за липень 2023 року - 2475,51 грн. за 13 відпрацьованих днів (т. 1 а.с. 150);
за серпень 2023 року - 3129,57 грн. за 18 відпрацьованих днів (т. 1 а.с. 151);
за вересень 2023 року - 3998,90 грн. за 21 відпрацьований день (т. 1 а.с. 151);
за жовтень 2023 року - 3998,90 грн. за 22 відпрацьовані днів (т. 1 а.с. 151);
за листопад 2023 року - 3998,90 грн. за 21 відпрацьований день (т. 1 а.с. 151);
у січні 2024 року - 4237,64 грн. (т. 1 а.с. 152);
у лютому 2024 року - 4237,64 грн. (т. 1 а.с. 152);
у березні 2024 року - 4237,64 грн. (т. 1 а.с. 152);
у квітні 2024 року - 4774,80 грн. (т. 1 а.с. 152);
у травні 2024 року - 4774,80 грн. (т. 1 а.с. 152);
у червні 2024 року - 3581,10 грн. за 15 відпрацьованих днів (т. 1 а.с. 152);
у липні 2024 року - 2076 грн. за 10 відпрацьованих днів (т. 1 а.с. 152);
у серпні 2024 року - 3689,62 грн. за 17 відпрацьованих днів (т. 1 а.с. 152);
у вересні 2024 року - 4774,80 грн. (т. 1 а.с. 152);
у жовтні 2024 року - 4774,80 грн. (т. 1 а.с. 153);
у листопаді 2024 року - 4774,80 грн. (т. 1 а.с. 153);
у грудні 2024 року - 2387,40 грн. за 11 відпрацьованих днів (т. 1 а.с. 153).
За січень 2025 рік надбавка за вислугу років позивачу не нараховувалася, оскільки трудові функції вона не виконувала через тимчасову непрацездатність і надання їй відпустки (т. 1 а.с. 154).
З розрахунків також вбачається, що надбавка нараховувалась, однак знімалась без проведення виплати та на неї не нараховувались прибутковий податок та військовий збір.
З розрахунку по заробітній платі ОСОБА_1 за грудень 2023 року вбачається, що надбавка за вислугу років у розмірі 30% за цей місяць позивачу нарахована та виплачена.

20 січня 2025 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила перенести відпустку у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю з 20 січня 2025 року на 8 календарних днів з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення з подальшим звільненням за власним бажанням. Також у вказаній заяві позивач просила виплатити заборгованість з вислугу років з моменту невиплати по день звернення з цією заявою (т. 1 а.с. 14).
Наказом КНП «Білоцерківська міська лікарня № 1» позивача звільнено з 28 січня 2025 року з посади сестри медичної з фізіотерапії за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП (т. 1 а.с. 15).
Відповідачем надбавка за вислугу років позивачу за період з лютого 2023 року по листопад 2023 року та з січня 2024 року по грудень 2024 року у загальній сумі 83 578,04 грн виплачена не була.
Також з матеріалів справи встановлено, що Комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» створене за рішенням Білоцерківської міської ради від 30.08.2018 № 2553-55-VII і є закладом охорони здоров`я - комунальним некомерційним підприємством, що засноване на комунальній власності територіальної громади міста Біла Церква, є неприбутковим підприємством та діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 27.02.2020.
Відповідно до Статуту джерелом формування майна та коштів підприємства є кошти місцевого бюджету, кошти отримані за договорами про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, власні надходження отримані від господарської діяльності та інші джерела. Єдиним джерелом надходження коштів у відповідача, що можуть бути застосовані для виплати заробітної плати, це кошти, отримані від Національної служби здоров`я за програми медичного обслуговування населення.
У період з лютого 2023 року по грудень 2024 року в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» діяв Колективний договір між керівництвом та трудовим колективом Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1», схвалений конференцією трудового колективу 17.05.2022.
Розділ 5 «Оплата праці» колективного договору стосується оплати праці, регулює порядок нарахування заробітної плати на підприємстві. Пунктом 5.1.2 цього розділу передбачено, що роботодавець зобов`язаний проводити оплату праці відповідно до Положення про оплату праці, яке є частиною Колективного договору і базується на нормативних актах, які регулюють питання щодо оплати праці, з урахуванням отриманих доходів за укладеними договорами з НСЗ України. В період фінансових труднощів підприємства зарплата працівникам має нараховуватись не менше мінімальної заробітної плати, визначеної законом України про державний бюджет на відповідний рік. 
Пункт 2.16 Положення про оплату праці передбачає надання надбавок за вислугу років для медичних і фармацевтичних працівників, зокрема 30% від посадового окладу для тих, у кого стаж роботи перевищує 20 років.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Частини перша і друга ст. 8 Закону України «Про оплату праці» визначає, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, а також шляхом оподаткування доходів працівників.
Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частинами третьою і п`ятою цієї статті та частиною першою статті 10 цього Закону.
Пунктами 2 і 3 Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним, фармацевтичним працівникам і фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 № 1418 встановлено, що надбавка за вислугу років виплачується керівникам закладів охорони здоров`я, їх заступникам з числа лікарів, заступникам головного лікаря з медсестринства, керівникам структурних підрозділів з числа лікарів, головним медичним сестрам (головним медичним братам), лікарям усіх спеціальностей, професіоналам у сфері охорони здоров`я (крім професіоналів судово-медичного профілю та професіоналів у сфері надання соціальних послуг, які можуть залучатися до провадження професійної діяльності у сфері охорони здоров`я), керівникам фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступникам, керівникам структурних підрозділів з числа фармацевтів і асистентів фармацевтів, фармацевтам усіх спеціальностей, фахівцям з числа працівників сфери охорони здоров`я з освітнім (освітньо-професійним) ступенем фахового молодшого бакалавра, молодшого бакалавра (молодшого спеціаліста), бакалавра, зокрема з немедичною освітою, магістрам з медсестринства.
Підпунктами 1 і 3 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 13.01.2023 № 28 «Деякі питання оплати праці працівників державних та комунальних закладів охорони здоров`я» установлено, що в державних та комунальних закладах охорони здоров`я, які одержали ліцензію на право провадження господарської діяльності з медичної практики:
мінімальний розмір оплати праці медичних, фармацевтичних працівників та фахівців з реабілітації за виконану у повному обсязі місячну (годинну) норму праці установлюється в межах фонду оплати праці на рівні не менше:
20 000 гривень для осіб, які займають лікарські посади у закладах охорони здоров`я, посади фармацевтів у закладах охорони здоров`я, посади професіоналів у сфері охорони здоров`я (крім професіоналів судово-медичного профілю та професіоналів у сфері надання соціальних послуг, які можуть залучатися до провадження професійної діяльності у сфері охорони здоров`я);
15 000 гривень для осіб, які займають посади у закладах охорони здоров`я лікарів-інтернів, що віднесені єдиними кваліфікаційними вимогами до посад фахівців;
13 500 гривень для осіб, які займають посади у закладах охорони здоров`я, віднесені єдиними кваліфікаційними вимогами до посад фахівців.
Під час обчислення розміру заробітної плати працівника для забезпечення її мінімального розміру враховуються основна, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати;
граничний розмір надбавок, передбачених у підпункті «а» підпункту 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (Офіційний вісник України, 2002 р., № 36, ст. 1699), може бути збільшений медичним, фармацевтичним працівникам та фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я для досягнення розміру нарахованої заробітної плати, передбаченого абзацами третім і четвертим цього підпункту, та диференціації заробітної плати в межах наявного фонду оплати праці;
надбавки, установлені з урахуванням положень абзацу шостого цього підпункту, не враховуються під час установлення доплат та інших надбавок медичним, фармацевтичним працівникам та фахівцям з реабілітації державних та комунальних закладів охорони здоров`я;
диференціація заробітної плати медичним, фармацевтичним працівникам, фахівцям з реабілітації та молодшому медичному персоналу державних та комунальних закладів охорони здоров`я здійснюється у межах фонду оплати праці шляхом встановлення доплат та надбавок з урахуванням складності, відповідальності та умов виконуваної роботи, кваліфікації працівника, результатів його роботи.
Вимоги підпункту 1 цього пункту не поширюються на державні та комунальні заклади охорони здоров`я, які мають укладені з Національною службою здоров`я договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, якщо витрати на оплату праці з нарахуваннями за поточний місяць, що розраховані відповідно до абзаців третього - п`ятого підпункту 1 цього пункту, перевищують 85 відсотків отриманих у поточному місяці грошових коштів з урахуванням накопичених залишків.
За ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного договору.
Статтею 22 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Стаття 103 КЗпП України покладає на роботодавця обов`язок повідомити працівника не пізніш як за два місяці про нові або зміну чинних умов оплати праці в бік погіршення.
Поряд з тим, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну умов оплати праці, передбачених статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш, як до запровадження таких умов.

Таким чином, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції правильно виходив із того, що надбавка за вислугу років є складовою частиною заробітної плати працівника, виплата надбавки за вислугу років медичним працівникам КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1» встановлена Колективним договором. Вислуга років ОСОБА_1 становила понад 20 років, тому вона мала право на отримання надбавки за вислугу років щомісячно у розмірі 30% від посадового окладу, яку відповідач у період з лютого по листопад 2023 року, а також з січня по грудень 2024 року не виплачував. Роботодавцем в односторонньому порядку було зупинено дію положення Колективного договору щодо виплати надбавки за вислугу років. 
Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки наказам відповідача про призупинення нарахування і виплати доплат до заробітної плати, колегія суддів відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що умови оплати праці ОСОБА_1 як медичного працівника відповідачем КНП БМР «БМЛ № 1» було змінено в бік погіршення. 
Натомість відповідачем до матеріалів справи не надано доказів про те, що ОСОБА_1 особисто ознайомили з наказами про призупинення виплати надбавки за вислугу років.
Крім того, винесення наказів головним лікарем від 21 лютого 2023 року та від 15 січня 2024 року відбулося вже після визначення дати призупинення виплати надбавки (відповідно з 01 лютого 2023 року та з 01 січня 2024 року), що саме по собі свідчить про неможливість повідомлення працівника заздалегідь, тобто - до запровадження на підприємстві змін оплати праці.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що виплату надбавки за вислугу років позивачу було призупинено роботодавцем в односторонньому порядку протиправно, без дотримання гарантій встановлених законодавством щодо своєчасного повідомлення працівників у разі погіршення умов оплати праці. 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що у зв`язку з тим, що видані головним лікарем накази, якими були призупинені виплати надбавок є чинними, не були оскаржені позивачем, відповідно відсутні підстави для задоволення позову, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки відсутність факту оскарження працівниками наказів роботодавця окремо, не звільняє відповідача від відповідальності за наслідки їх застосування і не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення фактично не виплачених сум.
Відповідно до ч.ч.3. 4 ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк її виплати може бути відтермінований лише до відновлення діяльності підприємства.
Таким чином, відсутність коштів на виплату заробітної плати чи надбавок у період воєнного стану не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити такі виплати і не позбавляє його відповідальності за порушення цього обов`язку.
Відповідно до ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Установлено, що в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку з позивачем, не виплатив доплати за вислугу років в сумі 83 578,04 грн.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права - Закону № 1774 - колегія суддів відхиляє, оскільки з розрахунку надбавки за вислугу років вбачається, що така надбавка обчислюється на основі щомісячного розміру посадового окладу позивача, а не мінімальної заробітної плати.
Посилання на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016, є безпідставними, оскільки такий Закон не змінює і не скасовує обов`язок роботодавцяя здійснювати виплату надбавки за вислугу років у розмірі, який було встановлено відповідно до діючих на підприємстві норм.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 87 347,70 грн., обчисливши зазначену суму шляхом множення щомісячного розміру посадового окладу позивача на 30% та кількість місяців у періоді з 2023 року по 2025 рік, та не врахувавши тієї обставини, що надбавка за вислугу років є складовою частиною заробітної плати, а заробітна плата нараховується за фактично відпрацьований час. 
В матеріалах справи наявні відомості роботодавця про щомісячний розмір нарахованої заробітної плати позивача упродовж 2023-2025 років, включно зі щомісячними розмірами надбавки за вислугу років, відповідно до кількості відпрацьованих днів, що в сукупному розмірі, відповідно до вищенаведених даних, за вказаний період становило 83 578,04 грн.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не повністю з`ясував фактичні обставини та ухвалив помилкове рішення в частині розміру заборгованості з виплати заробітної плати та, відповідно, судового збору.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на безпідставну відмову місцевого суду в застосуванні наслідків спливу строку на звернення до суду для вирішення трудового спору апеляційний суд відхиляє, оскільки місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх застосування з огляду на те, що трудові відносини сторін були припинені з 28 січня 2025 року, тоді як позов пред`явлено 10 квітня 2025 року, а отже позивач не порушила тримісячний строк на звернення до суду для вирішення трудового спору, адже відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні встановлено тримісячний строк на звернення до суду з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. 
Відповідно до ч. 1 , 2 ст. 233 КЗпП України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Разом з тим, Конституційний Суд України 11 грудня 2025 року розглянув справу за конституційним поданням Верховного Суду про конституційність частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України та ухвалив рішення №1-р/2025, що оспорюваний припис Кодексу в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат є таким, що не відповідає Конституції України.
У Рішенні наголошується, що установлення тримісячного строку звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат суперечить Конституції України, оскільки призводить до фактичного звуження змісту та обсягу конституційних прав, гарантованих статтями 43 і 45 Конституції України, порушує гарантії своєчасного одержання винагороди за працю та позбавляє працівника реальної можливості ефективно реалізувати право на судовий захист, що суперечить частині першій статті 8, частині сьомій статті 43, частині першій статті 55 Конституції України.
Конституційний суд ухвалив визнати такою, що не відповідає Конституцій України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою і тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач пред`явила позовні вимоги на суму 138 417,56 грн., а задоволено на 56,43%, тому рішення місцевого суду підлягає зміні в частині розміру судового збору за подання позовної заяви, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, шляхом збільшення суми з 809,60 грн. до 1035,76 грн.
Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді рішення суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року - зміні в частині розміру задоволених позовних вимог про стягнення надбавки за вислугу років та в частині розподілу судових витрат шляхом зменшення суми надбавки за вислугу років, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача із суми 87 347 грн. 70 коп. до суми 83 578 грн. 04 коп., а також в частині розміру судового збору, що підлягає відшкодуванню відповідачем за подання позовної заяви.
Доводів щодо висновків суду першої інстанції про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апеляційна скарга відповідача не містить. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення в цій частині колегія суддів не вбачає, тому у вказаній частині оскаржуване рішення слід залишити без змін. 
Крім того, враховуючи, що апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, на 3,5% від оскаржуваної суми, то відповідачу підлягають компенсації з Державного бюджету України за рахунок держави витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на суму: 2076,8 х 3,5 % = 72 грн. 70 коп. за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1», яка подана представником Овчаренком Дмитром Костянтиновичем, - задовольнити частково.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року - змінити в частині розміру задоволених позовних вимог про стягнення надбавки за вислугу років та в частині розподілу судових витрат : зменшити суму надбавки за вислугу років, що підлягає стягненню з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» на користь ОСОБА_1 із суми 87 347 грн. 70 коп. до суми 83 578 ( вісімдесят три тисячі п`ятсот сімдесят вісім) грн. 04 коп. 
Змінити суму судового збору, що підлягає стягненню з Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» на користь ОСОБА_1 з суми 809 грн 60 коп. до суми 1035 грн. 76 коп. 
Стягнути з Державного бюджету України в порядку компенсації за рахунок держави на користь Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 1» витрати по сплаті судового збору в сумі 72 грн. 70 коп. 
В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 червня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Ратнікова В.М.