УХВАЛА

06 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/14630/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С., 

перевіривши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 (у складі колегії суддів: Корсак В.А. (головуючий), Алданова С.О., Буравльов С.І.) 
та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.12.2025 (суддя Спичак О.М.) про відмову у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову у справі №910/14630/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопарк Центр» 
до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Три О»,
про визнання недійсним одностороннього правочину та визнання права володіння та користування,

ВСТАНОВИВ: 
У провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/14630/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопарк Центр» до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним одностороннього правочину та визнання права володіння та користування.
12.12.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник також запропонував зустрічне забезпечення позову шляхом надання поруки Товариством з обмеженою відповідальністю «БК «Міленіум» на суму 1 000 000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопарк Центр» про забезпечення позову у справі №910/14630/25 задоволено частково. Питання щодо зустрічного забезпечення позову не вирішувалося.
26.12.2025 до Господарського суду міста Києва від Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшло клопотання про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову, в якому заявник просив суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопарк Центр» внести на депозитний рахунок Господарського суду міста Києва грошові кошти в розмірі 15 288 753,40 грн протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про зустрічне забезпечення.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2025, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026, суд відмовив у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову у справі №910/14630/25.
21.04.2026 Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» через систему «Електронний суд» подало до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.12.2025 у справі №910/14630/25.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №910/14630/25, зважаючи на таке. 
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). 
Пунктом 2 частини першої статті 287 ГПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано касаційну скаргу після їх перегляду в апеляційному порядку. Зокрема, до їх числа належать ухвали, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу. 
Ухвали про скасування забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову, відмову у скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову, зустрічне забезпечення, зміну чи скасування зустрічного забезпечення (пункти 4, 5 частини першої статті 255 ГПК України) до переліку таких ухвал не віднесено, а тому, відповідно, вони не підлягають касаційному оскарженню. 
Згідно з Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, для запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Services v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).
Наявність вичерпного переліку ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені до касаційного суду, не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» у праві на звернення до касаційного суду зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечити сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду», що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 910/14630/25.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження у справі № 916/2156/25 (ухвала від 13.04.2026).
Керуючись статтями 234, 235, 287, пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 910/14630/25 за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.12.2025.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: В. А. Зуєв

І. С. Міщенко