ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2026 року	справа № 380/1267/26	

Львівський окружний адміністративний суд, у складі судді Желік О.М., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМРЕЗЕРВ-ЛЬВІВ» до Львівської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, –

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХІМРЕЗЕРВ-ЛЬВІВ» (далі – позивач, ТОВ «ХІМРЕЗЕРВ-ЛЬВІВ») звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100424/2 від 29.10.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що при митному оформленні товару «Розчинник регенерований Thinner B», який ввозився на територію України, ним визначено митну вартість товару за основним методом – ціною договору (контракту), і до митного оформлення подано повний пакет документів, передбачений ч.2 ст.53 Митного кодексу України (далі – МК України), що містять всі необхідні відомості для підтвердження заявленої митної вартості. Стверджує, що відповідач безпідставно не визнав заявлену митну вартість, проявивши формальний підхід до оцінки поданих документів, та незаконно прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості із застосуванням резервного методу (ст.64 МК України). Окремо звертає увагу на те, що сам факт пов`язаності продавця та покупця не є законною підставою для коригування митної вартості, а зауваження митного органу щодо наявності другої експортної декларації (Польщі), порядку оформлення додаткових угод тощо є суто формальними та не впливають на числові значення складових митної вартості. На підставі викладеного просить позов задовольнити повністю та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу.
Ухвалою судді від 26.01.2026 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Львівська митниця Державної митної служби України (далі – відповідач, Львівська митниця) проти позову заперечила. Посилається на те, що за результатами розгляду поданих для підтвердження митної вартості документів встановлено, що сторони зовнішньоекономічного контракту є пов`язаними особами у розумінні ст.15 Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року (кінцевий бенефіціарний власник ТОВ «ХІМРЕЗЕРВ-ЛЬВІВ» є співзасновником TOPHIM GROUP Sp.z.o.o.), при цьому декларант не надав документів, які б підтвердили, що ця пов`язаність не вплинула на ціну товару у розумінні ч.18 ст.58 МК України. Крім того, на думку Відповідача, подані документи містять розбіжності та невідповідності, зокрема: відсутній окремий додаток до контракту з погодженою кількістю і ціною партії; у додатковій угоді №2 від 29.12.2023 вказано інший IBAN продавця, ніж у самому контракті, що порушує хронологічний порядок оформлення додатків; до митного оформлення подано експортну декларацію Польщі, тоді як товар фактично вивозився з Італії (м. Tornaco). За результатами консультацій застосовано резервний метод визначення митної вартості (ст.64 МК України). Окремо звертає увагу на не співмірність із складністю справи заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Просить у задоволенні позову відмовити повністю.
Від представника позивача також надійшли додаткові пояснення, в яких посилається на нову правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої наявність в базах митного органу інформації про вищу митну вартість подібних товарів не може бути підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості, а сам факт пов`язаності сторін зовнішньоекономічного контракту, без надання митним органом письмового обґрунтування того, що така пов`язаність вплинула на ціну, не утворює підстав для коригування митної вартості.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ХІМРЕЗЕРВ-ЛЬВІВ» (місцезнаходження: вул. Городоцька, 174-А, м. Львів, 79022; код ЄДРПОУ: 34029478) зареєстроване як юридична особа та здійснює, зокрема, господарську діяльність на гуртовому ринку лакофарбових матеріалів та хімпродукції; є імпортером Розчинників та розріджувачів складних.
23.11.2021 між ТОВ «ХІМРЕЗЕРВ-ЛЬВІВ» (Покупець) та компанією TOPHIM GROUP Sp.z.o.o. (Польща, Продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу №13PL (далі – Контракт), за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує продукцію, вказану у Додатках до даного Контракту. Згідно з п.1.2 Контракту, кількість, асортимент, ціни та терміни поставки товару визначаються у Додатках до Контракту, які підписуються Сторонами та є невід`ємною його частиною. Відповідно до п.4.2 Контракту, ціна товару та його кількість визначається сторонами окремо для кожної партії та вказується у Додатках.
До Контракту сторони уклали Додаткову угоду №1 від 28.07.2022, Додаткову угоду №2 від 29.12.2023, Додаткову угоду №3 від 22.02.2024, якими відповідно змінено редакцію розділу 8 «Відповідальність сторін», продовжено строк дії Контракту до 31.12.2026 та змінено реквізити сторін, зокрема банківські реквізити Продавця.
На підставі Контракту №13PL від 23.11.2021 року сторони склали Замовлення (Order) №17/10/2025 від 17.10.2025, проформу-інвойс №17/10/2025 від 17.10.2025 на суму 11664,00 євро та комерційний інвойс №22/10/2025 від 22.10.2025 на загальну суму 11430,72 євро. Умови поставки за інвойсом – DAP UA Львів (Інкотермс), умови оплати – 15 днів з дати інвойсу.
На підставі вказаних документів ТОВ «ХІМРЕЗЕРВ-ЛЬВІВ» ввезло на митну територію України товар: «Розчинники та розріджувачі складні: Rozpuszczalnik regenerowany Thinner B / regenerated solvent Thinner B / Розчинник регенерований Thinner B, у вигляді однорідної прозорої безбарвної рідини із специфічним запахом. Використовується в лакофарбовій промисловості. Не містить прекурсорів та наркотичних засобів, отруйних та сильнодіючих речовин», нетто 23 520 кг.
27.10.2025 позивачем оформлено платіжну інструкцію в іноземній валюті №153 на суму 11 430,72 євро з призначенням платежу: «prepayment for buying good according Contract 13PL dd 23.11.2021 (invoice 22/10/2025 dd 22.10.25)».
Транспортування товару здійснювалося автомобільним транспортом перевізником ТОВ «ПЕТМА» згідно з міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) б/н від 22.10.2025 з місцем завантаження м. Tornaco (NO), Italy.
28.10.2025 декларант позивача – ПП «БРОК-ЮОК» подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209230102664U1 з метою митного оформлення вказаного товару, в якій митну вартість визначено за основним методом – за ціною договору (контракту) у розмірі 11 430,72 євро (559 810,37 грн). До митного оформлення разом з митною декларацією позивачем подано документи, передбачені ч.2 ст.53 МК України, що зазначені в графі 44 митної декларації, зокрема: сертифікат аналізу Thinner B від 22.10.2025; рахунок-проформу №17/10/2025 від 17.10.2025; рахунок-фактуру (інвойс) №22/10/2025 від 22.10.2025; автотранспортну накладну (CMR) б/н від 22.10.2025; декларацію про походження товару від 22.10.2025; висновок експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи №1420003400-0712 від 28.08.2025; зовнішньоекономічний контракт №13PL від 23.11.2021 та три додаткові угоди до нього; договір про надання послуг митного брокера №67 від 01.10.2025; замовлення-Order №17/10/2025 від 17.10.2025; гарантійний лист №28/10/2025 від 28.10.2025; паспорт безпеки на товар; копію митної декларації країни відправлення №25PL4010100013J5B6 від 27.10.2025.
У ході митного оформлення Львівська митниця направила декларанту вимогу про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, зокрема: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; інші платіжні та/або бухгалтерські документи; транспортні (перевізні) документи; договори із третіми особами та рахунки про здійснення платежів третім особам; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів.
На вимогу митного органу декларант надав платіжну інструкцію в іноземній валюті №153 від 27.10.2025 та письмові повідомлення (від 28.10.2025 та 29.10.2025), в яких зазначив, що всі наявні документи подані у повному обсязі, та просив припинити перебіг 10-денного строку і завершити контроль правильності визначення митної вартості, здійснити випуск товарів у вільний обіг.
29.10.2025 Львівською митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100424/2 та винесено Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209230/2025/003040.
У графі 33 зазначеного рішення Львівська митниця вказала, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, з огляду на таке:
- за результатами розгляду наданих для підтвердження митної вартості документів встановлено, що кінцевий бенефіціарний власник (контролер) ТОВ «ХІМРЕЗЕРВ-ЛЬВІВ» Половинець Сергій є співзасновником TOPHIM GROUP Sp.z.o.o., тобто сторони угоди є пов`язаними між собою у розумінні ст.15 Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року; за наявною інформацією про те, що митна вартість товарів зі схожими характеристиками, імпортованих за контрактами, укладеними між непов`язаними суб`єктами ЗЕД, є вища, ніж заявлена декларантом, у Львівської митниці є обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену митну вартість; декларантом не надано документів, які б продемонстрували, відповідно до вимог ч.18 ст.58 МК України, що заявлена митна вартість є близькою до вартості однієї з визначених у вказаній нормі закону операцій;
- у Контракті №13PL від 23.11.2021 (п.1.1, п.1.2, п.4.2) передбачено, що кількість, асортимент, ціни та терміни поставки товару визначаються у Додатках до Контракту; Додаток, який би відповідав вимогам п.1.2 Контракту, до митного оформлення не надано, тобто відсутній документ, що підтверджує числові значення складових митної вартості та відомості про узгоджену кількість і ціну товару;
- у Додатковій угоді №2 від 29.12.2023 вказано інший номер IBAN Продавця, ніж той, що наявний у самому Контракті, а Додатковою угодою №3 від 22.02.2024 уже міститься інформація про зміну цих реквізитів, що, на думку митниці, свідчить про недотримання хронологічного порядку в оформленні додатків;
- згідно з гр.4 CMR б/н від 22.10.2025 місце відвантаження товару – Tornaco (NO), Italy, а тому належним документом має бути експортна декларація Італії, а не Польщі.
Зважаючи на викладене, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, Львівська митниця заявлену митну вартість не визнала. За результатами проведених консультацій з декларантом застосовано резервний метод визначення митної вартості за ст.64 МК України. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД №UA100390/2025/716984 від 15.09.2025, де митна вартість товару зі схожими характеристиками «розчинники та розріджувачі складні…» становить 1,2 дол. США/кг. Коригування на обсяг партії, умови поставки та комерційні умови не здійснювалось. Сума донарахованих митних платежів за оскаржуваним рішенням становить 125579,00 грн.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням про коригування митної вартості товарів, Позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.
Згідно зі ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа; банківські платіжні документи, якщо рахунок сплачено; інші платіжні та/або бухгалтерські документи; транспортні (перевізні) документи; страхові документи; копія імпортної ліцензії за наявності.
Згідно з ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Згідно з ч.5 ст.53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч.1-3 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів. Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митному органі інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Згідно з ч.12-15 ст.58 МК України, той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у ч.12 цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце. У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у ч.12 цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів. Декларант має право відповіді та доказу відсутності впливу взаємозв`язку продавця і покупця на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари.
Згідно з ч.18 ст.58 МК України, при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №804/15600/15, від 21.04.2021 у справі №809/1838/15, від 13.01.2022 у справі №520/11061/2020, від 14.06.2022 у справі №809/257/17, від 16.04.2025 у справі №260/10051/23.
Надаючи правову оцінку правомірності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100424/2 від 29.10.2025, суд виходить з такого.
Аналіз поданих Позивачем до митного оформлення документів (Контракт №13PL від 23.11.2021, Додаткові угоди №№1, 2, 3, проформа-інвойс №17/10/2025 від 17.10.2025, комерційний інвойс №22/10/2025 від 22.10.2025, замовлення Order №17/10/2025, платіжна інструкція в іноземній валюті №153 від 27.10.2025, CMR б/н від 22.10.2025, експортна декларація країни відправлення №25PL4010100013J5B6 від 27.10.2025, сертифікат аналізу Thinner B від 22.10.2025) дає підстави зробити висновок, що Позивачем до митного оформлення надано усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. Надані документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну (11 430,72 євро за нетто 23 520 кг), а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).
Заявлена позивачем митна вартість товару повністю підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №153 від 27.10.2025 на суму 11 430,72 євро, яка містить пряме посилання на Контракт №13PL від 23.11.2021 та інвойс №22/10/2025 від 22.10.2025. Сума, фактично сплачена за товар (11 430,72 євро), є ідентичною сумі, заявленій у митній декларації.
Щодо посилання Львівської митниці на пов`язаність між позивачем (Покупцем) та TOPHIM GROUP Sp.z.o.o. (Продавцем) як на підставу для коригування митної вартості, суд зазначає таке.
Сам факт пов`язаності між сторонами зовнішньоекономічного контракту позивачем не заперечується. Втім, відповідно до приписів ч.12 ст.58 МК України, той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної.
Імперативно ч.14 ст.58 МК України встановлює, що за наявності достатніх підстав вважати, що відносини пов`язаних осіб вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце. У разі відсутності таких обґрунтувань необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у ч.12 цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.
Таким чином, обов`язок доведення того, що пов`язаність між продавцем та покупцем вплинула на митну вартість задекларованого товару, чинне законодавство покладає саме на митний орган. У разі якщо такий орган не справляється з цим обов`язком, належить вважати, що взаємовідносини, зазначені у ч.12 ст.58 МК України, не вплинули на ціну товарів.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.03.2019 у справі №826/1857/16, від 12.03.2019 у справі №826/2313/16, від 20.09.2019 у справі №826/23039/15, від 08.11.2022 у справі №980/3552/20.
Дослідивши зміст оскаржуваного рішення №UA209000/2025/100424/2 від 29.10.2025 року, суд встановив, що Львівська митниця обмежилася лише констатацією факту пов`язаності сторін та загальним посиланням на наявність у її інформаційних базах відомостей про «вищу» митну вартість товарів зі схожими характеристиками, імпортованих за контрактами, укладеними між непов`язаними суб`єктами ЗЕД. Натомість, відповідач не навів жодних конкретних, документально підтверджених обґрунтувань того, яким саме чином і у якій мірі пов`язаність сторін Контракту №13PL від 23.11.2021 року вплинула на ціну спірного товару (Розчинник регенерований Thinner B). У рішенні не наведено порівняльного аналізу комерційних умов поставок, обсягів партій, умов оплати, періоду угод, які б давали об`єктивні підстави стверджувати про вплив взаємозв`язку на ціну.
Сам по собі факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більшою за заявлену декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару. Вартість аналогічних чи подібних товарів може істотно відрізнятися з огляду на технічний стан товару, обсяги партії, умови поставки, регенерованість продукту, періоди поставок, наявність знижок між сторонами тощо. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 08.02.2019 у справі №825/648/17.
Окремо суд звертає увагу на специфіку оцінюваного товару – Розчинник регенерований Thinner B, тобто продукт, отриманий в результаті регенерації використаних розчинників. Очевидно, що такий товар за своїми фізико-хімічними характеристиками та споживчими властивостями принципово відрізняється від оригінальних (первинних) комплексних розчинників, що позначається і на його ринковій вартості. Митним органом, при коригуванні митної вартості на основі МД №UA100390/2025/716984 від 15.09.2025 щодо «розчинників та розріджувачів складних…», такої принципової різниці не враховано, порівняння здійснено лише за загальною товарною позицією, без аналізу того, чи є товар-аналог регенерованим продуктом, його фізико-хімічного складу, виробника тощо.
Відсутність у рішенні Львівської митниці письмових обґрунтувань впливу пов`язаності сторін на ціну товару, з урахуванням приписів ч.14 ст.58 МК України, означає, що належить вважати, що пов`язаність продавця і покупця у даному випадку не вплинула на ціну оцінюваного товару, а отже наведена обставина не могла бути законною підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості та коригування митної вартості за резервним методом.
Щодо посилання Львівської митниці на ненадання Позивачем окремого Додатку до Контракту, який би відповідав вимогам п.1.2 Контракту та містив відомості про узгоджену кількість і ціну партії товару суд враховує таке.
Як слідує з матеріалів справи, на момент здійснення поставки сторонами Контракту №13PL від 23.11.2021 було узгоджено всі істотні умови конкретної партії товару (найменування, кількість, ціна, валюта, умови поставки) у наступних документах: замовленні Order №17/10/2025 від 17.10.2025, проформі-інвойсі №17/10/2025 від 17.10.2025 на суму 11 664,00 євро та комерційному інвойсі №22/10/2025 від 22.10.2025 на суму 11 430,72 євро.
Відсутність окремого документа під назвою «Додаток до Контракту» сама по собі не свідчить про неузгодженість сторонами істотних умов поставки, оскільки такі умови погоджені у замовленні, проформі-інвойсі та комерційному інвойсі, які підписані сторонами та містять усі необхідні відомості для ідентифікації товару та його ціни.
У постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №803/3649/15 наголошено, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, інвойс містить усі істотні умови угоди – найменування, кількість, ціну, загальну вартість, реквізити сторін, є первинним документом і у сукупності з платіжною інструкцією №153 від 27.10.2025 (фактом сплати у повному обсязі заявленої митної вартості) є достатнім та належним доказом ціни товару.
Львівська митниця, в свою чергу, в оскаржуваному рішенні не зазначила, які саме числові значення складових митної вартості неможливо встановити з поданих документів, та не пояснила, яким чином сам факт оформлення узгоджень партії у формі замовлення та інвойсу (а не окремого «Додатку») вплинув на правильність визначення митної вартості. Зауваження митного органу у цій частині є суто формальним і не може бути законною підставою для коригування митної вартості.
Доводи Львівської митниці на недотримання хронологічного порядку оформлення додаткових угод до Контракту (зокрема, зазначення у Додатковій угоді №2 від 29.12.2023 іншого номера IBAN продавця, ніж у самому Контракті, тоді як зміна реквізитів формально оформлена Додатковою угодою №3 від 22.02.2024) суд оцінює критично, з огляду на таке.
Дане зауваження жодним чином не стосується числових значень складових митної вартості товару (ціни, кількості, ваги, умов поставки) та не свідчить про недостовірність заявленої митної вартості. Питання правильності оформлення банківських реквізитів продавця у внутрішніх договірних документах сторін не є складовою митної вартості та не входить до предмета митного контролю в розумінні ст.54 МК України.
Крім того, факт здійснення Позивачем фактичної оплати за товар у повному обсязі підтверджується платіжною інструкцією №153 від 27.10.2025, в якій вказано саме той IBAN продавця, що зазначений у чинній редакції Контракту з урахуванням всіх додаткових угод. Будь-яких розбіжностей у фактично використаних банківських реквізитах митним органом не встановлено.
За таких обставин, формальні зауваження до послідовності оформлення додаткових угод не утворюють законних підстав для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості.
Стосовно посилання Львівської митниці на те, що подана експортна декларація країни відправлення №25PL4010100013J5B6 від 27.10.2025 є декларацією Республіки Польща, тоді як, з огляду на зазначене у CMR місце відвантаження – м. Tornaco (NO), Italy, належним документом, на думку митниці, мала би бути експортна декларація Італійської Республіки, суд зазначає таке.
Ч.3 ст.53 МК України серед додаткових документів, які підтверджують митну вартість, передбачає копію митної декларації країни відправлення без імперативної вимоги щодо того, що такою має бути декларація саме держави, з якої здійснено первинне фізичне відвантаження товару. У вантажному пакеті документів країною відправлення (експортером) у розумінні зовнішньоекономічного контракту є Республіка Польща (TOPHIM GROUP Sp.z.o.o., Warszawa), де було оформлено експортну митну декларацію №25PL4010100013J5B6, в якій відображено усі ідентифікаційні дані товару, відправника, отримувача, ваги нетто, вартості та країни призначення (UA), і ці дані повністю кореспондуються з відомостями, заявленими у митній декларації Позивача.
Крім того, наявність зазначеної експортної декларації Польщі сама по собі є додатковим документом, який підтверджує заявлену митну вартість, а не спростовує її. Митним органом не доведено, яким саме чином факт того, що експортна декларація оформлена у Польщі (а не в Італії), вплинув на числові значення складових заявленої митної вартості товару чи поставив під обґрунтований сумнів її достовірність.
За правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 19.03.2019 у справі №810/4116/17, формальні недоліки документів, які не впливають на числові значення складових митної вартості, не можуть бути підставою для коригування митної вартості за резервним методом.
Суд також враховує, що відповідно до п.2 ч.3 ст.53 МК України, документами, які можуть бути витребувані додатково (за наявності), є, зокрема, копія митної декларації країни відправлення. Однак, як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.06.2020 у справі №1.380.2019.002044, цей документ є додатковим, його ненадання чи виявлення формальних недоліків не можуть бути єдиною підставою для невизнання заявленої митної вартості.
Щодо застосування Львівською митницею резервного методу визначення митної вартості.
Відповідно до ч.3 ст.57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
За приписами ч.2 ст.55 МК України, прийняте митним органом рішення про коригування митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. У постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі №804/1755/17 зазначено, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
В оскаржуваному рішенні Львівської митниці №UA209000/2025/100424/2 від 29.10.2025, крім номера та дати митної декларації-джерела (МД №UA100390/2025/716984 від 15.09.2025) та лаконічного зазначення про митну вартість товару зі схожими характеристиками «розчинники та розріджувачі складні…» у розмірі 1,2 дол. США/кг, не наведено жодних інших обґрунтованих пояснень щодо порівнюваності товарів за фізико-хімічними характеристиками, виробником, торговельною маркою, обсягом партії, умовами поставки тощо. Більше того, у рішенні прямо вказано, що «коригування на обсяг партії, умови поставки, комерційні умови не здійснювалось», що додатково підкреслює формальний підхід митного органу до визначення митної вартості за резервним методом.
Така позиція митного органу прямо суперечить вимогам ст.55, ст.64 МК України та усталеній судовій практиці. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі №821/1050/17 наголосив, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може вважатися заниженням митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару та не може бути достатньою підставою для відмови в здійсненні митного оформлення товару.
Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами.
Наявність у автоматизованій системі аналізу та управління ризиками за напрямом митної вартості відомостей про те, що ідентичний чи подібний товар розмитнювався за більшою митною вартістю, ніж задекларував Позивач, за відсутності інших визначених законом підстав, не утворює достатніх підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристики товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, регенерованість продукту, наявність знижок тощо).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2025 у справі №300/784/24.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №809/257/17, формальне посилання митного органу в оспорюваному рішенні на проведення консультацій із декларантом без фактичного їх проведення не може бути підтвердженням здійснення таких консультацій. Аналізуючи зміст оскаржуваного рішення, суд встановив, що Львівська митниця, хоча й послалась на проведення консультацій з декларантом, проте не конкретизувала, які саме документи та для встановлення яких конкретних числових значень складових митної вартості необхідно подати; не навела пояснень щодо неможливості застосування інших методів визначення митної вартості, обмежившись формальним посиланням на відсутність у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні товари. Це ставить під сумнів фактичне проведення таких консультацій та обґрунтований вибір саме резервного методу.
Доводи Львівської митниці про порушення позивачем вимог ст.254 МК України в частині ненадання офіційних перекладів документів суд також вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст.254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Подані позивачем до митного оформлення документи (Контракт, інвойси, замовлення, додаткові угоди) складені, зокрема, англійською та українською мовами (двомовно), а CMR має стандартну міжнародну форму, прийняту в усіх країнах – учасницях Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (КДПВ) 1956 року. Англійська мова є мовою міжнародного спілкування в розумінні ст.254 МК України. Львівська митниця в оскаржуваному рішенні не конкретизувала, дані з яких саме документів і для перевірки яких саме числових значень митної вартості потребували офіційного перекладу, а тому загальне посилання на відсутність перекладів не може бути законною підставою для коригування митної вартості.
Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що Львівська митниця в оскаржуваному рішенні не довела наявності обґрунтованих підстав для відмови у застосуванні Позивачем основного методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту). Усі наведені у графі 33 рішення №UA209000/2025/100424/2 від 29.10.2025 зауваження є або суто формальними (порядок оформлення додаткових угод, країна оформлення експортної декларації, форма узгодження партії), або не підкріпленими належними доказами (стосовно впливу пов`язаності сторін на ціну), і у своїй сукупності не утворюють об`єктивних та достатніх підстав для висновку про недостовірність заявленої Позивачем митної вартості.
Як зазначено Верховним Судом у постанові від 20.06.2023 у справі №1.380.2019.006247, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказав, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100424/2 від 29.10.2025 є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям обґрунтованості, чіткості та правової визначеності, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У спірних правовідносинах Львівська митниця не виконала зазначеного процесуального обов`язку та не довела правомірності прийнятого нею рішення.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані Позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 3328,00 грн (квитанція додана до позовної заяви), наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то питання щодо їх стягнення вирішуватиметься судом протягом п`яти днів після ухвалення цього судового рішення за умови подання відповідних доказів. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява, у відповідності до ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягатиме залишенню без розгляду.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/100424/2 від 29.10.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМРЕЗЕРВ-ЛЬВІВ» (ЄДРПОУ 34029478) судовий збір, сплачений за подання цього позову, у сумі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.