ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 766/7303/18
Номер провадження: 22-ц/819/959/26
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,
суддів:  Воронцової Л.П., 
Майданіка В.В.
секретар Середюк О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» в особі філії – Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк » на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2026 року (під головуванням судді Єпішина Ю.М.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом адвоката Міхалкова Валентина Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк», про визнання припиненим іпотечного договору,
в с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних заяв (первісної та зустрічної)
24.04.2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, зазначений в іпотечному договорі від 04.10.2006 року, а саме: 66/100 частини житлового будинку, загальною площею 83,5 кв.м, житловою площею 51,6 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 627 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Зоріною Н.В. 02.08.2006 року за реєстровим №3693 та зареєстрованого в ХБТІ 27.09.2006 р., за №18864, в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» за договором про іпотечний кредит №279 від 04.10.2006 р., в розмірі 19545,14 дол.США, з яких заборгованість за основним боргом – 18955,59 доларів США, пеня за несплату основного боргу та відсотків – 589,55 доларів США. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів відповідно до процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, визначеною незалежним оцінювачем СОД ОСОБА_2 - 523 505,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 04 жовтня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (у подальшому найменування ВАТ «Державний ощадний банк України» змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №279, згідно якого останньому було надано кредит на суму 26000 доларів США на придбання житла з остаточним терміном повернення 03.10.2026. У якості забезпечення повернення кредиту з ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір від 04.10.2006 року, згідно якого в іпотеку Позивачу було надано нерухоме майно, а саме: 66/100 частини житлового будинку, загальною площею 83,5 кв.м, житловою площею 51,6 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 627 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з порушенням Позичальником умов Кредитного договору, у вересні 2011 року прокурор, діючи в інтересах держави в особі Банку, звернувся з позовом про стягнення з Відповідача та Поручителя заборгованість за кредитом в загальній сумі 201 304,13 грн., з яких основний борг -173 191,38 грн., проценти -23 402,36 грн., пеня – 4710,39 грн.
Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 05.11.2012 року у справі №2120/9818/12 позовні вимоги задоволено, з Відповідача та Поручителя стягнуто заборгованість за Кредитним договором у загальній сумі 201 304,13 грн., що в еквіваленті станом на 24.01.2012 року становило 25 195,14 доларів США.
Зазначає, що на час звернення до суду з позовом вказане судове рішення не виконано.
11.02.2019 року адвокатом Міхалковим В.С. в інтересах ОСОБА_1 подано зустрічний позов про визнання припиненим іпотечного договору в якому просить визнати припиненим іпотечний договір від 04.10.2006 року укладений між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_1 , посвідчений 04.10.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрований у реєстрі за № 5987.
Вимоги зустрічного позову обґрунтовує тим, що, рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 05.11.2012 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 стягнуто кредитну заборгованість у сумі 201304,13 грн. Враховуючи, що банк звертався з вимогами про повернення не лише заборгованості по поточним платежам, але і дострокового повернення залишку по кредиту, позивач змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором № 297 від 04.10.2006 року, таким чином, сума стягнута судом за рішенням суду від 05.11.2012 року є остаточною. За період з 28.03.2013 року по 11.07.2014 року ОСОБА_1 сплатив банку частину боргу в сумі 42084,22 грн, залишок боргу 159212,91 грн. було сплачено на наданий банком рахунок 28.01.20196 року. Таким чином рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 05.11.2012 року у справі № 2120/9818/12 виконано у повному обсязі і зобов`язання перед банком за договором про іпотечний кредит від 04.10.2006 року № 279 виконано. На підставі викладеного ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити вимоги зустрічного позову.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2026 року відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Позов адвоката Міхалкова Валентина Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк», про визнання припиненим іпотечного договору - задоволено. Суд ухвалив:
Визнати припиненим Іпотечний договір від 04.10.2006 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , посвідчений 04.10.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В. та зареєстрований у реєстрі за №5987.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» в особі філії – Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк» А.Лепська, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову про визнання іпотечного договору припиненим відмовити.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачем вказано, що за системним аналізом ст. ст. 1054, 1048, 1050, 610,612,546, 575,599 ЦК України та ст. 1 та ст. 11 ЗУ «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 05.11.2012 року у справі №2120/9818/12 стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитом в загальній сумі 201 304,13 грн.
Разом з тим, апелянтом зазначено, що вказане рішення суду №2120/9818/12 про стягнення на користь банку кредитної заборгованості в розмірі 201 304,13 грн. перебуває на примусовому виконанні у Суворовському районному відділі державної виконавчої служби у м.Херсоні головного територіального управління юстиції у Херсонській області (ВП №56660756 та ВП №68564410). Виконавчі провадження не закінчені, доказів на виконання рішення суду відповідачем не надано.
Крім того, квитанція 34445375 від 28.02.2013 року на суму 300 доларів США, на яку відповідач посилається як на доказ виконання рішення суду у справі №2120/9818/12 від 05.11.2012 року містить призначення платежу: сплата боргу за кредит згідно договору №2120/9818/12 від 04.10.2006 року. Сплачені відповідачем кошти у вказаній сумі зараховані банком в погашення прострочених процентів. 
Банком вказано, що відповідно до розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором станом на 20.04.2018 року (з врахуванням всіх платежів) заборгованість по тілу кредиту становить 18 955,59 доларів США, пеня за несплату основного боргу 259,03 доларів США, пеня за несплату процентів 330,52 доларів США. Вказаний розрахунок відповідачем не заперечено.
Апелянтом виснувано, що оскільки грошове зобов`язання відповідачем за договором про іпотечний кредит залишилось не виконаним, то це обумовлює відсутність передбачених законом підстав вважати припиненою іпотеку за Іпотечним договором, укладеного в забезпечення такого зобов`язання.
Отже, сам факт виконання рішення суду про стягнення заборгованості за спірним договором не припиняє правовідносини між сторонами, оскільки заборгованість за договором кредиту в повному обсязі не виконана, а вимога про скасування нарахованих процентів у позовній заяві не ставиться, а тому суд першої інстанції не вправі був виходити за межі позовних вимог.
Також, апелянт вказав, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо спливу позовної давності про застосування якої відповідачем подано заяву.
У вказаній справі позичальник, згідно з протоколом зустрічі від 18.01.2013 року визнав наявність у нього заборгованості в розмірі саме 28 356,03 дол.США, та пояснював неможливість погашення кредитної заборгованості тяжким матеріальним становищем.
Також, 24.03.2015 року позичальник звертався до банку з заявою про надання інформації про заборгованість за договором про іпотечний кредит.
06.04.2015 року банком надано довідку паро заборгованість станом на 06.04.2015 року.
06 листопада 2015 року позичальник звертався до банку із запитом про підтвердження або спростування остаточної суми боргу перед банком.
09 листопада 2015 року банком надано відповідь та повідомлено, що згідно договору про іпотечний кредит позичальнику було надано кредит в сумі 26 000 дол. США. В результаті порушення позичальником взятих на себе зобов`язань, банком було стягнуто заборгованість в судовому порядку. Станом на прийняття рішення від 05.11.2012 року заборгованість за кредитом визначено в сумі 25 195,14 дол. США, що складається з: основного боргу – 21 676,56 дол. США, процентів – 2 929,03 дол. США, пені за несплату основного боргу – 330,52 дол. США. В судовому засіданні при перерахунку в національну валюту суму боргу було визначено на рівні 201 304,13 грн.
16.10.2018 року позичальник звертався до банку із запитом про підтвердження сплачених сум та намір погасити залишок заборгованості.
22.10.2018 року банком надано інформацію про часткове погашення заборгованості за період з 28.02.2013 року по 11.07.2014 року на загальну суму 5 000 дол. США.
31.10.2016 року за вих.№29-09/491, 30.03.2017 року за вих. №119.10-08/262, 12.04.2018 за вих.119.10-08/187, 11.07.2018 за вих.№119.10-08/375, 23.07.2019 за вих. №119.20-08/475 банком на адресу позичальника були направлено повідомлення про наявність заборгованості та вимогою її погасити.
Таким чином, апелянтом вказано, що відповідач визнав свій борг за договором про іпотечний кредит №279 від 04.10.2006 року.
Крім того, банком зазначено, що зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до суду першої інстанції була подана з пропущенням строку для подання відзиву, встановленого ухвалою суду про відкриття провадження у справі.
(2) Позиція інших учасників
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обгрунтованим.
2. Мотивувальна частина
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні первісного позову виходив з того, що оскільки відповідачем за первісним позовом надано докази на підтвердження фактичного повного виконання ним зобов`язань за кредитним договором, суд приходить до висновку щодо безпідставності вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.
У зв`язку із припиненням основного зобов`язання його повним виконанням, суд вважав, що вимоги за зустрічним позовом про визнання припиненою іпотеки підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне:
- між ВАТ «Державний ощадний банк України» , як банком, та ОСОБА_1 , як позичальником, 04 жовтня 2006 року укладено договір про іпотечний кредит №279, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 26000 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 26000 доларів США, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,5% річних в порядку та на умовах та в строки, визначені цим Договором ( а.с.5-7).
- у якості забезпечення виконання умов Договору про іпотечний кредит 04 жовтня 2006 року між цими ж сторонами було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець ОСОБА_1 передав , а іпотекодержатель ВАТ «Державний ощадний банк України» прийняв в Іпотеку, належне Іпотекодавцю на праві власності нерухоме майно, а саме: 66/100 частини житлового будинку, загальною площею 83,5 кв.м, житловою площею 51,6 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 627 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .( а.с.8-9).
-до позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки додано розрахунок заборгованості станом 20.04.2018 року з урахуванням наведених нарахувань станом на останню дату нарахування за кредитом – 23.01.2012 , здійснених позичальником оплат ( а.с.11)
- лист вимогу від 01.06.2010 за №12-01/589 про дострокове виконання кредитних зобов`язань, з яких заборгованість за кредитом – 21 676, 56 дол США, борг за відсотками -797,13 дол. США, пеня – 13, 59 дол. США банком направлено ОСОБА_1 та отримано останнім 06.06.2010 ( а.с.68,69)
- рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 05.11.2012 року у справі №2120/9818/12 за позовом прокурора Суворовського району м. Херсона в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями позов задоволено. Суд ухвалив: Стягнути достроково солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за договором про іпотечний кредит №279 від 04.10.2006 року в сумі 201 204,13 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 173 191,38 грн.; заборгованості по сплаті відсотків - 23 402,36 грн.; пені за несплату основного боргу – 2069,60 грн.; пені за несплату відсотків -2640,79 грн. ( а.с. 21-22); 
- виконавче провадження за виконавчим листом №2120/9818/12 від 25 .03.2013 відкрито головним державним виконавцем Островським Б.Л. постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.01.2018 року ( а.с.54);
- головним державним виконавцем Островським Б.Л. 29.05.2018 винесена постанова про повернення виконавчого документа відповідно до п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» , ст. 5 Закону України «Про іпотеку»; розрахункові рахунки відсутні, не виявлено джерела доходів боржника ( а.с.171);
- 26.06.2018 року старшим державним виконавцем Кальковою Н.І. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2120/9818/12 від 25 .03.2013 ( а.с.174)
- інформація про виконавче провадження від 01.02.2024, надана представником банку, містить відомості, що виконавче провадження триває ( а.с.172-173)
- з АСВП із застосуванням ідентифікатора доступу вбачається, що до наступного часу рішення суду знаходиться на виконанні у тому рахунку з винесенням постанови про арешт коштів боржника.
- копія виконавчого листа містить відповідні відмітки державних виконавців до 2017 р( а.с.55)
-внутрішній банківський документ по роботі з боржниками - протокол зустрічі з позичальником від 18.01.2013 року містить письмове пояснення ОСОБА_1 , що він виниклу заборгованість планує погастити в найближчий час по мірі можливості, зазначивши, що ознайомлений з загальною заборгованістю станом на 18.01.2013 року , яка зазначена ним у валюті- доларах США ( а.с.110).
- заява ОСОБА_1 від 24.03.2015 керівнику банку свідчить про його прохання надати йому офіційну інформацію про заборгованість по кредиту ( а.с.112)
- ОСОБА_1 06.04.2015 була надана довідка банку про розмір заборгованості по кредиту у іноземній валюті – доларах США ( а.с.113)
- у подальшому, 18.06.2015; 06.11.2015, ОСОБА_1 здійснені аналогічні запити та надана відповідь банку від 09.11.2015, з посиланням на рішення суду першої інстанції, про розмір заборгованості, який визначений банком у доларах США ( а.с.114-116)
- після відкриття 16.05.2018 року провадження у цій справі ( а.с.58), ОСОБА_1 16.10.2018 року звернувся до начальника філії банку з листом у якому просив підтвердити перераховані ним на виконання рішення суду суми ( з лютого 2013 року по липень 2014 року з вказівкою сум у грн. ) на загальну суму 42 084 грн. 22 коп, а після отримання підтвердження, свій намір погашення залишку боргу в сумі 159 219 грн.91 коп ( а.с.70);
- на зазначений лист банком 22.10.2018 надана відповідь, у якій наведені позичальником сплати, банком підтверджені у їх сплаті в доларах США на загальну суму 5 000 дол. США, зазначено про невиконання станом на 22.10.2018 року рішення суду першої інстанції від 05.11.2012 року в сумі 201 304, 13 грн. та зазначено, що залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит №279 від 04.10.2006 року складає 19 545,14 дол. США, з яких 18 955,59 дол. США – заборгованість за основним боргом, 589, 55 дол. США пеня та відсотки ( а.с.71), та 05.11.2018 надана відповідь про шляхи виконання рішення суду ( а.с.89а)
- ОСОБА_1 , звертаючись 11.02.2019 року з зустрічним позовом про припинення іпотечного договору з підстав виконання рішення суду першої інстанції від 05.11.2012 року резолютивна частина якого не містить еквівалент боргу у валюті, надав квитанції від 28.01.2019 року на загальну суму 159 219 грн.91 коп про сплату коштів з призначенням : оплата заборгованості згідно рішення суду по іпотечному кредиту №279 від 04.10.2006 р. ( а.с.78-79), а також квитанції на суму та дати оплати зазначені в листі позичальника від 16.10.2018 року ( а.с.70, 80-87) 
Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частинами першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З огляду на зміст статей 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до статей 3, 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання на підставі його виконання. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання.
Згідно з частиною першою статті 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується, тобто з часу, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання. За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.
Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі 711/4556/16-ц та Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16 ( 206/2129/22 01.12.2025)
Відсутність доказів належного повернення кредитних коштів, отриманих позичальником в сумі 26 000 дол. США за договором про іпотечний кредит від 04.10.2006 року, наявність виконавчого провадження щодо виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 05.11.2012 року у справі №2120/9818/12 за позовом прокурора Суворовського району м. Херсона в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, - свідчить що рішення суду не виконано, кредитна заборгованість за договором про іпотечний кредит не сплачена.
Отже, оскільки договор про іпотечний кредит не виконаний, а отже не припинений, не може бути визнано припиненим іпотечний договір.
Крім того, враховуючи укладення договору в іноземній валюті, доводи ОСОБА_1 про сплату коштів, визначених судовим рішенням у гривнях без наведення еквіваленту до іноземної валюти, колегія суддів вважає за можливе зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц ( п.64) наведено наступне:  відповідаючи на аргумент касаційної скарги про безпідставність конвертації судом коштів з іноземної валюти у національну, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу судів попередніх інстанцій на її висновок щодо застосування приписів статей 192, 524, 533 ЦК України, сформульований у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц: гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України; чинне законодавство не передбачає заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, зазначеній у договорі; у разі отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики), тобто таку ж суму в іноземній валюті, яка отримана у позику; як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема повернення позики, не суперечить чинному законодавству. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2024 у справі №500/5194/16 ( п. 76) виснувала: якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.
Таким чином, висновки суду про наявність підстав для задоволення зустрічного позову про визнання припиненою іпотеки у зв`язку із припиненням основного зобов`язання не ґрунтуються на вищенаведених обставинах справи та нормах матеріального права.
Надавши оцінку обставинам, які суд першої інстанції вважав доведеними, щодо погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит відповідно до судового рішення, як підстави для задоволення зустрічного позову, судова колегія зазначивши про їх помилковість, вважає можливим звернути увагу що застосування іпотекодавцем обраного способу захисту порушеного права, не свідчить, що він є ефективним для нього.
Не може бути правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісного позову з підстав надання ОСОБА_1 доказів на підтвердження фактичного повного виконання ним зобов`язань за договором про іпотечний кредит.
Так, позовними вимогами банку є: звернути стягнення на предмет іпотеки, зазначений в іпотечному договорі від 04.10.2006 року, а саме: 66/100 частини житлового будинку, загальною площею 83,5 кв.м, житловою площею 51,6 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 627 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Зоріною Н.В. 02.08.2006 року за реєстровим №3693 та зареєстрованого в ХБТІ 27.09.2006 р., за №18864, в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» за договором про іпотечний кредит №279 від 04.10.2006 р., в розмірі 19545,14 дол.США, з яких заборгованість за основним боргом – 18955,59 доларів США, пеня за несплату основного боргу та відсотків – 589,55 доларів США. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів відповідно до процедури, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, визначеною незалежним оцінювачем СОД ОСОБА_2 - 523 505,00 грн.
Розмір заборгованості позивачем визначений відповідно до наданого ним розрахунку заборгованості станом на 20.04.2018 з урахуванням здійснених позичальником оплат, у тому рахунку після ухвалення рішення суду від 05.11.2012 року( а.с.11). Наведений розрахунок свідчить, що позичальнику не нараховувалися будь-які суми після 23.01.2012 року.
Доданий, до позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки, розрахунок розміру заборгованості за невиконаним зобов`язанням ОСОБА_1 не спростований. 
В силу вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, ОСОБА_1 не наведені заперечення щодо заявлених до нього позовних вимог, а ним обраний спосіб захисту- визнання припиненим іпотечного договору з підстав виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, як виконаним основним зобов`язанням.
Таким чином, невиконання ОСОБА_1 прийнятих на себе зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 04.10.2006 року ( з терміном надання кредиту на 20 років, до 03.10.2026 ( п.1.2)), не спростування ним суми нарахованої заборгованості за розрахунком, доданим до позовної заяви, надають підстави для висновку про обґрунтованість заявленого банком позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Разом з тим, у відзиві на позовну заяву від 23.10 2018 року ОСОБА_1 зазначивши про наявний, за його позицією, розмір заборгованості в сумі 159 2190 грн.91 коп, просив застосувати строк позовної давності, оскільки надіславши йому 03.06.2010 року вимогу про повернення коштів, банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором №297 від 04.10.2006 року, крім того, рішенням Суворовського районного суду від 05.11.20012 року ухвалено про стягнення з нього та його дружини кредитної заборгованості, розмір якої є остаточним ( а.с.65-66).
Отже, у спірних правовідносинах вбачаються наступні терміни та строки 
-за п. 1.2. договору: кредит надається на 20 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 03.10.2026 року на придбання одноповерхового жилого будинку за договором купівлі-продажу від 04.10 2006 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
-за п.8.1. договору –цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по цьому договору;
-лист вимога банку від 01.06.2010 за №12-01/589 про дострокове, протягом 30 днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника вимоги, в межах умов п.3.4. догоіору про іпотечний кредит, виконання кредитних зобов`язань, з яких заборгованість за кредитом – 21 676, 56 дол США, борг за відсотками -797,13 дол. США, пеня – 13, 59 дол. США, яка направлена ОСОБА_1 та отримана останнім 06.06.2010 ( а.с.68,69)
-рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 05.11.2012 року у справі №2120/9818/12 за позовом прокурора Суворовського району м. Херсона в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ухвалено про дострокове стягнення заборгованості ( а.с. 21-22); 
-24.04.2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки ( а.с.3).
Позивач за первісним позовом послався на переривання перебігу позовної давності. 
Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку ( ч.1 ст. 264 ЦК України).
Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач ( ч.2 ст. 264 ЦК України).
Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується ( ч.3 ст. 264 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається та колегія суддів встановила, що банк, звернувшись 01 червня 2010 року до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту ( п.3.4 договору про іпотечний кредит), скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання на 02 липня 2010 року (тридцять перший день з дати надіслання банком відповідної вимоги) .
Письмове пояснення ОСОБА_1 від 18.01.2013 року банку, про те, що він виниклу заборгованість планує погастити в найближчий час по мірі можливості, з вказівкою, що він ознайомлений з загальною заборгованістю станом на 18.01.2013 року , яка зазначена ним у валюті- доларах США ( а.с.110) свідчать про визнання ним боргу в межах строку позовної давності, який розпочався 02.07.2010 року ( а.с.68-69).
Заява ОСОБА_1 від 24.03.2015 року до банку про надання йому офіційної інформації саме про заборгованість по кредиту ( а.с.112) свідчить про визнання ним боргу.
Заява ОСОБА_1 від 18.06.2015 року до банку в якій він та ОСОБА_3 просять банк підтвердити остаточну суму заборгованості за договором про іпотечний кредит від 04.10.2006 року ( а.с.114) свідчить про визнання ним боргу.
З позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки банк звернувся 24.04.2018 року.
Банком не надано доказів, з якими він пов`язує переривання позовної давності будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких ОСОБА_1 визнає існування саме іпотеки.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи виключну правову проблему, пов`язану із застосуванням позовної давності до основної та додаткової вимог, у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/13805/16-ц вважає, що переривання позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки( п.39). Та підтримує висновок, згідно з яким слід розмежовувати вимоги про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Переривання загальної позовної давності за вимогою про стягнення боргу за основним зобов`язанням не перериває перебігу загальної позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (близький за змістом висновок див. у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 442/7773/17, від 28 вересня 2022 року у справі № 754/16764/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16, від 30 червня 2022 року у справі № 947/25785/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 712/19272/12, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2022 року у справі № 205/2480/19, від 2 листопада 2022 року у справі № 344/19567/19, від 1 лютого 2023 року у справі № 522/9497/14-ц).( п.51)
Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).
Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).
У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.
Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов?язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов?язком, у тому числі забезпечувальним.
Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено. 
Такий висновок щодо застосування норми ст. 264 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №201/15310/16 .
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).
Наведені у справі докази свідчать, що право банку на повернення кредитних коштів, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за захистом якого він звернувся до суду , порушено, але позовна давність сплила і про це зробив заяву відповідач. 
З матеріалів справи вбачається та колегія суддів встановила, що банк, звернувшись 01 червня 2010 року до позичальника з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту, скористався правом на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором, чим змінив строк виконання зобов`язання. Починаючи з 02 липня 2010 року (тридцять перший день з дати надіслання банком відповідної вимоги) ), банк мав право звернутися з вимогою до іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте звернувся до суду з такою вимогою лише у квітні 2018 року, тобто з пропуском позовної давності, а переривання позовної давності будь-якими активними діями ОСОБА_1 , якими він визнавав існування саме іпотеки не довів.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності
є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93,
§ 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,
§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
З урахуванням наведеного у задоволенні позовної вимоги банку про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності.
Щодо суті апеляційної скарги на рішення суду
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення ( ч.1 п.2 ст. 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового про відмову у задоволенні первісного позову з підстав спливу позовної давності , відмову у задоволенні зустрічного позову.
Щодо судових витрат
В силу вимог частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Апеляційна скарга оплачена судовим збором в сумі 12 683,25 грн. (11 530 грн. 65 коп. за вимогу майнового характеру та 1152 грн. 60 коп. за вимогу немайнового характеру).Часткове задоволення апеляційної скарги, в частині задоволенні вимоги немайнового характеру за зустрічним позовом адвоката Міхалкова Валентина Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк», про визнання припиненим іпотечного договору, є підставою для стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» в особі філії – Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк » судового збору за вимогу немайнового характеру за зустрічним позовом в сумі 1152 грн. 60 коп. 
Керуючись ст. ст.367,374, 382 ЦПК України
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» в особі філії – Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк » задовольнити частково.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 09 березня 2026 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити зі спливом позовної давності.
У задоволенні зустрічного позову адвоката Міхалкова Валентина Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк», про визнання припиненим іпотечного договору, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадбанк України» в особі філії – Херсонського обласного управління АТ «Ощадбанк » судовий збір у сумі 1152 грн. 60 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 09 червня 2026 року.
Головуючий І.В. Склярська
Судді: Л.П. Воронцова 
В.В. Майданік