ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/673/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Рильової В.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" (місцезнаходження: 61068, м.Харків, вул. Тарасівська, буд.3; код ЄДРПОУ: 33109845) 	
до 	Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" (місцезнаходження: 61202,м. Харків, вул. Ахсарова, буд. 2; код ЄДРПОУ:31941174) 	
про 	стягнення 96 545,83 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" (відповідач) заборгованості у розмірі 96 545,83 грн. (49 530,40 грн. - основний борг, 32 479,27 грн. - пеня, 3 346,36 грн. - 3% річних, 11 189,80 грн. - інфляційні втрати).
Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.03.2026 судом позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 922/673/26. Справу № 922/673/26 постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України. Відповідачу, згідно з частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.
23.03.2026 до Господарського суду Харківськтої області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№6826 від 23.03.2026), в якій останній зазначає, що позовні вимоги визнаються ним частково, зокрема, вдповідач заперечує проти нарахування пені за період 01.12.2023 - 02.03.2026 і вважає, що така сума є завищеною позивачем вдвіче, адже нарахування пені за договором можливе за період не більше 1 року із застосуванням ст.258 ЦКУ ппр спеціальну позовну давність. Також відповідач заперечує щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. та вказує на те, що позивачем зазначено орієнтовний розрахунок у розмірі 10% від ціни позову, але на переконання відповідача 10 % від ціни позову дорівнюють 10 000 грн., а не 20 000, як зазанчає позивач.
Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши справу № 922/673/26 в межах строку, встановленого статтею 248 Господарського процесуального кодексу України; всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Матеріалами справи встановлено, що 16.11.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" та ДП "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" було укладено договір поставки № 16/11-23/03 МД (далі - Договір) відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти й оплатити відповідно до умов цього Договору і додатків до нього технічні масла, мастила та іншу продукцію, іменовані надалі "товар".
Згідно з п.1.2. Договору, асортимент, кількість, ціна товару визначаються в відповідних Специфікаціях та/або видаткових накладних, які мають силу специфікацій, та являються невід`ємними додатками до цього Договору.
Відповідно до умов пункту 3.1. Договору, ціна товару, що поставляється, зазначається у відповідних рахунках-фактурах, Специфікаціях та/або видаткових накладних, які мають силу специфікацій, та являються невід`ємними додатками до цього Договору.
До ціни Товару, що поставляється, додається податок на додану вартість по ставці 20% відповідно до чинного законодавства (п. 3.2. Договору).
Згідно з п. 4.1. Договору, товар поставляється в строк (термін), погоджений сторонами у відповідних Специфікаціях та/або видаткових накладних, які мають силу специфікацій, та являються невід`ємними додатками до цього Договору.
Відповідно до 5.1. Договору, товар поставляється на умовах поставки СРЗ-склад Покупця , відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс 2010. За погодженням сторін можлива поставка Товару за інших умов, що зазначається у відповідних Специфікаціях та/або видаткових накладних, які мають силу специфікацій, та являються невід`ємними додатками до цього Договору
Згідно з 5.2. Договору, покупець здійснює прийомку Товару за кількістю та якістю відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до п. 6.1. Договору, розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України шляхом банківського перерахування відповідних грошових сум на поточний рахунок Постачальника, вказаний в рахунку на оплату Покупця, протягом 14 календарного дня від дати підпису видаткових накладних отримання товару, якщо додатковою письмовою угодою не буде передбачений інший порядок розрахунків.
Пунктом 7.3. Договору встановдено, що за прострочення оплати Товару Відповідач повинен сплатити за кожний день прострочення пеню в розмірі, розрахованому виходячи з розміру подвійної ставки Національного Банку України, що діяла в період за який сплачується пеня і суми простроченого платежу.
Згідно з пунктом 10.6. Договору, цей Договір набирає сили з моменту його підписання сторонами і діє по 16.11.2024 р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії Договору.
Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріпдено печатками.
Як зазначає позивач, відповідно до умов вищевказаного Договору товариство з обмеженою відповідальністю «Дон-Термінал» поставило Відповідачу в 2023 р. мастильні матеріали на загальну суму 99 530,40 грн., що підтверджується: видатковою накладною №ДТ-11/17-10 від 17.11.2023р., рахунком-фактури №ДТ-11/16-50 від 16.11.2023р., товарно-транспортною накладною №ДТ-11/17-10 від 17.11.2023р., податковою накладною №418 від 17.11.2023р. разом з квитанцією про реєстрацію податкової/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних №9330170618.
Відповідачем була частково здійснена оплата за поставлений товар всього на загальну суму 50 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №4224 від 30.12.2024. Відтак, ан переконання позивача, сума заборгованості Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" за поставлений товар перед Постачальником за договором поставки №16/11-23/03 МД складає 49 530,40 грн. Вказане, на думку позивача, підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків за період 01.01.2024 31.12.2024 та Актом звірки по договору №16/11-23/03 МД від 16.11.2023р. станом на 25.08.2025р. 
Отже, позивач належним чином виконав умови договору поставки №16/11 23/03 МД від 16.11.2023р., однак, Відповідач розрахунки за посталений товар здійснив не в повному обсязі а лише частково у сумі 50 000,00 грн., чим порушив істотні умови Договору у зв`язку з чим позивачем крім вимоги щодо стягнення основного боргу у сумі 49 530,40 грн. нараховано пеню у розмірі 32 479,27 грн., 3% річних у розмірі 3 346,36 грн. та інфляційні витрати у розмірі 11 189,80 грн.
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частинами 1, 3, 5ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Пунктом 6.1. Договору передбачено, що відповідач повинен був сплачувати за поставлений товар протягом 14 календарних днів від дати підпису видаткових накладних отримання товару, якщо додатковою письмовою угодою не буде передбачений інший порядок розрахунків.
Сторони не укладали будь-яких додаткових угод щодо зміни порядку розрахунків
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
В силу ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, видаткову накладну №ДТ-11/17-10 від 17.11.2023 підписано сторонами 17.11.2023, а тому відповідно до умов п.6.1 Догвоору кінцевою датою 14денного строку оплати за поставдений товар було 30.11.2023.
Разом з цим часткову оплату у розмірі 50 000,00 грн. здійснено відповідачем 30.12.2024, що підтверджується платіжною інструкцією №4224. 
Оскільки доказів оплати товару на залишок основаної заборгованості у розмірі 49 530,40 грн. у розмір матеріали справи не містять, вказаний факт підтверджується і визначаєтсья самим відповідачем, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача у розмірі 49 530,40 є обґрунтованою та підлягає стягненню.
У відповідності до п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Так, окрім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 32 479,27 (період нарахування 01.12.2023 - 02.03.2026), а також 3% річних у розмірі 3 346,36 грн., та інфляційні втрати у розмірі 11 189,80 грн.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом ч. 1-2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Як зазначалось, п. 7.3. Договору встановлено, що за прострочення оплати Товару Відповідач повинен сплатити за кожний день прострочення пеню в розмірі, розрахованому виходячи з розміру подвійної ставки Національного Банку України, що діяла в період за який сплачується пеня і суми простроченого платежу.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконав умови договору щодо оплати поставленого товару та з порушенням строків, визначених п. 6.1 договору, тобто допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.
Разом з цим у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що стосовно стягнення пені, повинная бути застосована спеціальна позовна давність строком 1 рік згідно ст.258 ЦК України. 
Суд зазначає, що 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів щодо дії норм на період воєнного стану, яким було внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме: розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
У подальшому, 04.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності», згідно з яким п. 19 розділу виключається.
Отже, продовження строку позовної давності на період воєнного стану означає, що час до 03.09.2025 включно не зараховується до строку позовної давності.
Заборгованість відповідача виникла з 01.12.2023 року, тобто вже під час дії воєнного стану, протягом якого строки позовної давності продовжувались, то, з урахуванням наведених вище норм законодавства, строк позовної давності для її стягнення не минув, а продовжив свій відлік з 04.09.2025.
Відтак, з огляду на приписи статті 258, пункту 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, строк спеціальної позовної давності за заявленими позивачем вимогами щодо стягнення пені не сплив, тому у суду відсутні підстави вімови у стягненні пені з мотивів пропуску строку спеціальної позовної давності.
Разом з цим, перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем до позову, суд зазначає, що він є арифметично вірним а тому суд задовольняє вимогу про стягнення пені у розмірі 32 479,27 грн.
За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Такий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі №905/600/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19 (провадження №12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №657/1024/16-ц (провадження №14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Перевіривши правомірність та правильність здійсненого позивачем детального розрахунку інфляційних втрат у розмірі 11 189,80 грн. та 3% річних у розмірі 3 346,36 грн. за допомогою калькулятора "Ліга Закон", суд зазначає, що здійснене нарахування відповідає обставинам справи, вимогам законодавства, розрахунок виконано арифметично вірно, з урахуванням чого, позовна вимога про стягнення інфляційних втрат у розмірі інфляційних втрат у розмірі 11 189,80 грн. та 3% річних у розмірі 3 346,36 грн. визнається судом обґрунтованою та підлягає задоволенню.
За змістом ст. 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду справи передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Верховний Суд зауважує, принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення Європейського Суду від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").
Верховний Суд також звертає увагу, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.
Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову.
Відтак, підсумовуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 96 545,83 грн. (49 530,40 грн. - основна заборгованість, 32 479,27 - пеня, 3 346,36 грн. - 3%річних, 11 189,80 грн. інфляційні втрати).
Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частинами першою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якими визначено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Враховуючи обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення їх в повному обсязі, судовий збір в мінімальному розмірі, що визначений Законом України "Про судовий збір" - 2 662,40 грн. покладається судом на відповідача, з вини якого виник спір, та підлягає стягненню на користь позивача у даній справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73-80, 86, 129, 231, 236-238, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України" (місцезнаходження: 61202,м. Харків, вул. Ахсарова, буд. 2; код ЄДРПОУ:31941174) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дон-Термінал" (місцезнаходження: 61068, м.Харків, вул. Тарасівська, буд.3; код ЄДРПОУ: 33109845) 96 545,83 грн. (49 530,40 грн. - основна заборгованість, 32 479,27 грн. - пеня, 3 346,36 грн. - 3%річних, 11 189,80 грн. інфляційні втрати), та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "07" травня 2026 р. 

Суддя		В.В. Рильова	

Справа №922/673/26