ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/949/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 697/3339/25 Категорія: 310020000 	Колісник Л.О. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Карпенко О.В., 

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

третя особа – Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року (у складі судді Колісник Л.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зміну розміру аліментів на утримання дитини та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом.
Позов обґрунтований тим, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.06.2018 у справі № 697/757/18 з відповідача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн щомісячно. З моменту ухвалення рішення відбулася суттєва зміна матеріального стану сторін, а також змінилися життєві обставини, пов`язані з війною та переїздом дитини за кордон, що є підставою для перегляду розміру аліментів, який має бути збільшений до 15000 грн. 
Такий розмір аліментів становить половину від реальних щомісячних потреб дитини, які в умовах проживання в Республіці Польща об`єктивно складають 30000 грн. 
Згідно з доданим Рахунком-фактурою № LWR/2025/12/00532 від 03.12.2025, вартість оренди та комунальних послуг складає 4308,01 PLN (що за курсом НБУ становить понад 41000 грн на місяць). Крім того, дитина навчається у школі № 46 м. Лодзь, де обіди коштують 150 PLN (~1500 грн) на місяць. 
Також в позові зазначено, що для повноцінного навчання та психологічної адаптації необхідні додаткові витрати на репетиторів з іноземної мови та гуртки розвитку в сумі 6500 грн. Оскільки дитина росте, вона потребує оновлення сезонного одягу та взуття, засобів особистої гігієни, стоматологію та сезонні ліки, що становить 6000 грн. Дитина також відвідує шкільні екскурсії, соціалізується з однолітками, має потребу у мобільному зв`язку та інтернеті для навчання, витрати за якими складають 3000 грн. 
Відповідач є працездатною особою молодого віку, працює в Чеській Республіці (де мінімальна зарплата становить близько 750 Євро), а тому має фінансову спроможність покрити свою половину витрат. 
Крім того, зазначено, що на даний час на вихованні позивача перебувають п`ятеро неповнолітніх дітей: спільний син ОСОБА_4 та четверо дітей від іншого шлюбу. Оскільки фінансові ресурси позивача розподіляються на велику родину, участь відповідача в утриманні його єдиного сина має бути реальною та достатньою. Відповідач не телефонує сину, не цікавиться його успіхами у школі, захопленнями, станом здоров`я чи проблемами адаптації в іншій країні. 
Крім того, згідно з розрахунком заборгованості від 04.12.2025 (виконавчого провадження № 57691917), борг ОСОБА_2 становить 15347 грн, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки прострочення перевищує 100 днів, сума пені перевищує розмір боргу, тому до стягнення підлягає 15347 грн. 
Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.03.2026 позов задоволено частково.
Збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1000 грн до 3500 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2020 до 30.11.2025 у розмірі 15347 грн.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1493,77 грн.
Виконавчий лист про стягнення аліментів, який був виданий Канівським міськрайонним судом Черкаської області у справі № 697/757/18 від 26.06.2018 відкликано після завершення утримання сум аліментів, які підлягають стягненню по день набрання цим рішенням суду законної сили.
Суд першої інстанції, врахувавши зміну сімейного стану позивача, а саме народження 4 дітей, факт проживання позивача із дітьми в Республіці Польща, дійшов висновку про збільшення раніше визначеного розміру аліментів на утримання спільного сина сторін.
Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідача, суд врахував, що докази, які підтверджують необхідність стягнення аліментів саме в розмірі 15000 грн, позивач не надала. 
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що аліменти, які стягуються згідно з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.06.2018 у справі № 697/757/18 із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , необхідно змінити з 1000 грн до 3500 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Також судом встановлено, що відповідно до розрахунку державного виконавця, заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01.12.2025 складає 15347 грн.
Врахувавши положення ч. 1 ст. 196 СК України, суд дійшов висновку про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 15347 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, в частині визначеного розміру стягнутих аліментів, позивач ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що інформація про доходи відповідача, який, за наявною у позивача інформацією, працює в Чехії, є персональними даними, до яких позивач не має доступу.
Присуджена сума аліментів у розмірі 3500 грн є очевидно недостатньою та не покриває навіть половини витрат на харчування та житло дитини в країні Європейського Союзу.
Відтак, скаржник просить скасувати заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.03.2026, в частині визначення розміру аліментів, та ухвалити нове, яким стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 15000 грн щомісячно.
Також скаржником до суду апеляційної скарги подано клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати у відповідача ОСОБА_2 довідку з місця роботи із зазначенням посади та розміру нарахованої заробітної плати за останні 12 місяців; виписки з банківських рахунків щодо руху коштів за останні 12 місяців, відкритих в Україні та за кордоном.
У суді першої інстанції позивач не заявляла клопотання про витребування доказів доходів відповідача, оскільки обґрунтовано покладалася на імперативні норми сімейного законодавства та сталу практику Верховного Суду, згідно з якими саме на платника аліментів покладається обов`язок доведення того, що його майновий стан не дозволяє сплачувати аліменти у заявленому розмірі.
Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Згідно з пунктами 1, 3 частини 6 цієї статті для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи той факт, що скаржник не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, а тому в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені рішення суду в апеляційному порядку не переглядається.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів доходить наступних висновків. 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 сторони по справі мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.06.2018 у справі № 697/757/18 зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання спільного з відповідачем сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 04.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття.
З копії довідки від 08.12.2025, виданої початковою школою № 46 ім. Юзефа Хелмонського, ОСОБА_6 , який проживає в АДРЕСА_1 , у навчальному році 2025/2026 є учнем 5В класу початкової школи № 46 ім. Юзефа Хелмонського, в м. Лодзі, вул. кап. Фр. Жвіркі, 11/13.
Відповідно до рахунку-фактури ОСОБА_1 має витрати за користування комунальними послугами в житлі по вул. Врублєвського в м. Лодзь.
Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 одружилися 18.08.2018. Після одруження прізвище дружини – ОСОБА_9 .
Як встановлено судом, позивач крім сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має ще чотирьох дітей від другого шлюбу, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 , серії НОМЕР_5 , серії НОМЕР_6 .
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум визначений для дітей до 6 років 2563 грн, для дітей віком від 6 до 18 років в сумі 3196 гривень. У 2026 році прожитковий мінімум для дітей в Україні з 1 січня встановлено на рівні: для дітей до 6 років 2817 грн, для дітей від 6 до 18 років – 3512 грн.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах: від 30.06.2020 у справі № 343/945/19, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Аналізуючи зазначені норми закону, апеляційний суд виходить з того, що батьки дітей повинні забезпечити для них утримання у розмірі, не меншому половини прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я.
Цей мінімум стягується з батьків навіть при наявності доходу лише в межах державних соціальних гарантій, призначених батькам (пенсій, допомог тощо) і не є достатнім для задоволення потреб дитини, тому при наявності більших доходів у батьків, відповідно й аліменти повинні визначатися у більшому розмірі від мінімальної межі.
Враховуючи наведені норми закону та з огляду на обставини даної справи, судом першої інстанції вірно зазначено, що розмір раніше стягнутих аліментів в сумі 1000 грн щомісячно є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Разом з тим, з урахуванням наданих позивачем доказів, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість збільшення розміру раніше стягнутих аліментів до 3500 грн є обґрунтованим.
Доводи Скаржника ОСОБА_1 про те, що судом не взято до уваги побутові потреби дитини, відхиляються колегією суддів, оскільки побутові потреби не повинні покриватися аліментними платежами, оскільки нормами Сімейного Кодексу обов`язок утримувати дитину до її повноліття покладається на обох батьків. 
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що розмір щомісячних потреб дитини на розвиток, інтеграцію, дозвіллю та соціалізацію складає близько 9000 грн.
Проте, апеляційний суд зауважує, що аліменти призначені для забезпечення базових, постійних потреб дитини (харчування, гігієна, одяг). Інші потреби (гуртки, лікування, розвиток) регулюються ст. 185 СК України (додаткові витрати) і стягуються окремим позовом, а не в межах аліментних виплат.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали даної справи не містять жодних доказів на підтвердження сімейного стану платника аліментів, його доходів, наявності в нього відкритих банківських рахунків, рухомого та нерухомого майна тощо.
Водночас, скаржником до суду апеляційної інстанції подано клопотання про витребування у відповідача доказів про його доходи. 
Перевіривши матеріали справи, зміст клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1 ст. ст. 182 ЦПК України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
Відповідно до ч. 2 ст. 381 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Відповідно до цивільного процесуального законодавства предметом доказування є коло фактів матеріально-правового і процесуального характеру, які підлягають встановленню для вирішення цивільної справи по суті.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).
У розумінні ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Порядок подання доказів передбачено ст. 83 ЦПК України, порядок витребування доказів передбачено ст. 84 ЦПК України.
Витребування доказів судом має бути застосовано як виключення, а не як правило. Сторона не має зловживати правом клопотати про витребування доказів для отримання якої-небуть інформації, що може бути використана для доведення обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Апеляційний суд зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 жодних клопотань про витребування доказів до суду першої інстанції не заявлялось.
Обґрунтовуючи поважність причин неподання клопотання про витребування доказів до суду першої інстанції, позивач зазначає, що вона покладалася на те, що суд самостійно покладе тягар доказування доходів на відповідача.
Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише сприяє учасникам справи в реалізації їхніх прав, проте не може перебирати на себе процесуальні обов`язки сторін щодо збирання та подання доказів.
Скаржником, у поданому до апеляційного суду клопотанні, не наведено інших поважних причин, що унеможливлювали подання такого клопотання до суду першої інстанції під час розгляду справи.
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, про відмову у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів.
З огляду на викладене вище, апеляційний суд вважає законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції і підстав для його зміни чи скасування, в оскаржуваній частині, за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 березня 2026 року у даній справі, в оскаржуваній частині, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.В. Карпенко