ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/7521/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.04.2026 ( суддя Артоуз О.О.) в адміністративній справі №280/7521/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково, визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), грошову допомогу на оздоровлення, компенсацію за невикористану відпустку, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, виплачених у період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та з 19.06.2025 по 11.07.2025 включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 № 704, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та з 19.06.2025 по 11.07.2025 включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум.
Виконавчі листи судом видано представнику позивача 26.01.2026.
30 березня 2026 року на адресу Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача адвоката Чернікова Дениса Юрійовича про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду. У своїй заяві заявник зазначає, що станом на подачу цієї заяви Військова частина НОМЕР_1 досі не надала жодних розрахунків та іншої звітності щодо перерахунку грошового забезпечення позивача. Тож, наразі, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2025 у справі №280/7521/25 не виконано ні в частині: здійснення розрахунків грошового забезпечення у відповідності до рішення суду; ні в частині виплати такої заборгованості. Заявник просить суд: зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 протягом 15 календарних днів надати звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2025 у справі №280/7521/25 та долучити документи, що підтверджують обставини в ньому (розрахунок перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 та з 19.06.2025 по 11.07.2025, копію заявки на фінансування виконання даного рішення та відомості щодо виплачених сум на виконання даного рішення): щодо перерахунку грошового забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з урахуванням виплачених сум.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 30.03.2026 прийнято до розгляду заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі, призначено до розгляду заяву без виклику сторін за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні та запропоновано не подати до суду письмові пояснення щодо заяви, яка перебуває на розгляді, а також докази виконання рішення суду.
31 березня 2026 року представником відповідача до суду надано звіт про виконання судового рішення відповідно до змісту якого невиплата позивачу коштів на виконання судового рішення в цій справі обумовлена відсутністю належного фінансування військової частини НОМЕР_1 , яка є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який вчиняє залежні від нього дії для виконання судових рішень (спрямовує до Міністерства оборони України запити на отримання додаткового фінансування). На підтвердження викладеного боржник надав: довідку-розрахунок від 14.11.2025 № 10973 сум донарахованого позивачу грошового забезпечення на виконання судового рішення від 03.11.2025 у справі №280/7521/25, копію клопотання на отримання письмової згоди на виконання судового рішення щодо виплати за фондом грошового забезпечення від 29.01.2026 № 859/524 адресованого командиру в/ч НОМЕР_2 щодо виплати позивачу перерахованого грошового забезпечення, копії заяв - розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 “Інші поточні видатки” за напрямом грошового забезпечення військова частина НОМЕР_1 на лютий – березень 2026 року, розрахунки потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 “Інші поточні видатки” за напрямом грошового забезпечення військова частина НОМЕР_1 на лютий – березень 2026 року.
01 квітня 2026 року представником позивача надано заперечення на звіт військової частини. Представник зазначає, що аналіз наданого відповідачем розрахунку свідчить про те, що відповідач при перерахунку грошового забезпечення не виконав резолютивну частину рішення суду в повному обсязі, а саме - не застосував мінімальну межу “але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати”, яка прямо зазначена у резолютивній частині рішення суду та у пункті 4 постанови КМУ від 30.08.2017 № 704 (у первісній редакції). Як вбачається з довідки-розрахунку, відповідач при перерахунку застосував лише прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня відповідного року, зокрема: 2 102 грн (2020 р.), 2 270 грн (2021 р.), 2 481 грн (2022 р.), 2 684 грн (2023 р.), 3 028 грн (2025 р.). Однак протягом усього періоду перерахунку 50 % мінімальної заробітної плати перевищували розмір прожиткового мінімуму, а отже, саме цей показник мав бути застосований як база для розрахунку. Заявник просить суд відмовити у прийнятті звіту Військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2026 про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2025 у справі № 280/7521/25 у зв`язку з невідповідністю наданого розрахунку вимогам резолютивної частини рішення суду, а саме - незастосуванням мінімальної межі “але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року”.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.04.2026 Заяву представника позивача адвоката Чернікова Дениса Юрійовича про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Встановлено судовий контроль за виконанням рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2025 у справі №280/7521/25.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2025 у справі №280/7521/25 у строк до 01.07.2026.
Повідомлено боржнику, що у разі виконання рішення суду до спливу встановленого судом граничного строку подання звіту про виконання судового рішення, боржник має право подати відповідний звіт за фактом виконання судового рішення раніше спливу граничного строку. 
Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати в частині прийняття звіту Військової частини НОМЕР_1 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду звіту щодо виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.11.2025 у справі № 280/7521/25.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що ухвала суду першої інстанції в частині прийняття звіту Військової частини НОМЕР_1 є незаконною та необґрунтованою, оскільки: суд на стадії виконання рішення фактично переглянув резолютивну частину власного рішення від 03.11.2025, яке набрало законної сили, що є порушенням принципу res judicata та правової визначеності; питання застосування мінімальної межі 50 % МЗП при розрахунку грошового забезпечення було вирішено судом при ухваленні рішення по суті справи і не може бути переглянуто на стадії судового контролю за виконанням; резолютивна частина рішення суду є чіткою та однозначною, не потребує додаткового тлумачення і підлягає виконанню в повному обсязі; суд вийшов за межі повноважень, наданих статтями 382– 382-3 КАС України, вирішивши на стадії виконання питання матеріального права, яке було предметом розгляду по суті; позивач фактично позбавлена результату судового захисту, гарантованого їй рішенням суду, що порушує ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції.
Апеляційним судом справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.
Так, пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства відносить обов`язковість судового рішення.
У статті 129-1 Конституції України вказано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами другою, четвертою статті 13 Закону України від 02.60.2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Подібні за змістом норми щодо обов`язковості судового рішення закріплено у процесуальних кодексах України.
Зокрема, частинами першою - третьою статті 14 КАС України та частинами першою та другою статті 370 КАС України, визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
На важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.
Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду із цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.
Крім того, в абзаці п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).
ЄСПЛ у пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
ЄСПЛ у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Таким чином, обов`язковість судового рішення та його виконання є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтею 13 Закону №1402-VIII та статтею 14 КАС України.
Положеннями частини першої та другої статті 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, КАС України передбачено спеціальні норми, спрямовані на забезпечення належного виконання судового рішення. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому статтями 382, 383 КАС України.
Зазначені правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Матеріалами справи встановлено, що 31 березня 2026 року представником відповідача до суду надано звіт про виконання судового рішення відповідно до змісту якого невиплата позивачу коштів на виконання судового рішення в цій справі обумовлена відсутністю належного фінансування військової частини НОМЕР_1 , яка є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня, який вчиняє залежні від нього дії для виконання судових рішень (спрямовує до Міністерства оборони України запити на отримання додаткового фінансування). На підтвердження викладеного боржник надав: довідку-розрахунок від 14.11.2025 № 10973 сум донарахованого позивачу грошового забезпечення на виконання судового рішення від 03.11.2025 у справі №280/7521/25, копію клопотання на отримання письмової згоди на виконання судового рішення щодо виплати за фондом грошового забезпечення від 29.01.2026 № 859/524 адресованого командиру в/ч НОМЕР_2 щодо виплати позивачу перерахованого грошового забезпечення, копії заяв - розрахунків на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 “Інші поточні видатки” за напрямом грошового забезпечення військова частина НОМЕР_1 на лютий – березень 2026 року, розрахунки потреби в коштах для військовослужбовців, звільнених з військової служби (переміщених до інших військових частин), виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 “Інші поточні видатки” за напрямом грошового забезпечення військова частина НОМЕР_1 на лютий – березень 2026 року.
Отже, як вбачається з пояснень Військової частини НОМЕР_1 на виконання судового рішення боржником проведено перерахунок грошового забезпечення позивача, проте нараховане грошове забезпечення не виплачено у зв`язку із обмеженим обсягом видатків на відповідну мету.
Позивач, заперечуючи факт виконання відповідачем рішення суду, вказує на те, що суд першої інстанції, розглядаючи звіт відповідача в порядку статті 382-3 КАС України, фактично переглянув зміст резолютивної частини власного рішення. Посилаючись на практику Верховного Суду щодо того, що МЗП не є розрахунковою величиною, суд дійшов висновку, що відповідач правильно не застосував мінімальну межу 50 % МЗП при розрахунку. Тим самим суд визнав правильним такий розрахунок, який прямо суперечить резолютивній частині рішення, що набрало законної сили.
Відповідаючи на такі доводи позивача, колегія суддів зазначає, що спір, який становив предмет спору у цій справі та який був вирішений судом, не стосувався застосування мінімальної межі 50 % МЗП при розрахунку, сподівання на який мав позивач, рішенням не було зобов`язано відповідача здійснити перерахунок з урахуванням мінімальної межі 50 % МЗП при розрахунку, тому аргументи позивача про неправильність, на її думку, визначення розміру грошового забезпечення не можуть бути підставою для неприйняття звіту. 
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у спірному випадку були наявні підстави для прийняття звіту відповідача.
Водночас, встановивши те, що рішення суду в повному обсязі не виконано відповідачем, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав відповідача подати новий звіт про виконання рішення суду, як то передбачено ч.11 ст.382-3 КАС України.
Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 08.04.2026 в адміністративній справі №280/7521/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 09 червня 2026 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко