Справа № 168/462/25
Провадження № 2/168/9/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2026 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі
головуючого - судді Хаврони О.Й.,
з участю: секретаря Таксюк О.С.,
представника позивача Талашко І.М.,
позивача ОСОБА_1 , 
відповідача ОСОБА_2 , 
представника відповідача Старовижівської селищної ради Новіка Ю.Ф.,
розглянувши в селищі Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Старовижівської селищної ради про визнання недійним рішення Поліської сільської ради, скасування державної реєстрації земельних ділянок та права власності на земельні ділянки, 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що є власником господарства, яке знаходиться в селі Чевель Ковельського (раніше - Старовижівського) району Волинської області, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 та відповідної земельної ділянки.
Колись даний будинок і земельна ділянка належала його родині, після смерті родичів господарство досить тривалий час не оброблялось. Цим періодом скористався його сусід ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), який переніс паркан, що був зведений років 20 тому, майже на 1.50 м в його сторону, розбудував господарську будівлю (хліва та літню кухню) на межі двох господарських дворів. Очевидним є той факт, що ОСОБА_2 провів захоплення площі земельної ділянки позивача без жодного на те дозволу.
Позивач сподівався на відновлення меж до попереднього стану, але згодом в нього з відповідачем розпочались непорозуміння. В жовтні 2014 року ОСОБА_2 розпочав приватизацію земельної ділянки за своєю адресою і межі він вказував із самозахопленням землі позивача майже по всій довжині ділянки.
У 2014 році він звернувся до Поліської сільської ради зі скаргою на дії ОСОБА_2 . Відповіді на своє звернення не отримав. Також звертався до прокуратури Старовижівського району зі скаргою на неправомірні дії посадових осіб Поліської сільської ради, проте його заява була проігнорована.
Листом Державної інспекції сільського господарства у Волинській області його повідомлено, що згідно з довідками із погосподарської книги Поліської сільської ради за позивачем рахується земельна ділянка площею 0.40 га, з яких 0.25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0.15 га для ведення ОСГ. За ОСОБА_2 рахується площа 1.07 га, з яких 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0.92 га для ведення ОСГ. Із відповіді вбачається гранична несправедливість в площах ділянок, адже в нього в користуванні мало б перебувати 0.5290 га. Стверджує, що очевидним є те, що в нього самовільно вилучено ОСОБА_2 за згоди Поліської сільської ради більше 0.12 га без жодного на те дозволу.
У жовтні 2014 року його запросили на узгоджувальну комісію щодо встановлення меж земельних ділянок. Він вважав, що нарешті його заяву розглядає місцева влада, але помилився. Як виявилось ОСОБА_2 подав документи на приватизацію землі, заздалегідь знаючи, що він не погодить межі, а тому посадовими особами Поліської сільської ради рекомендовано подати заяву на узгоджувальну комісію сільської ради.
Будучи присутнім на комісії його ніхто не слухав, зовсім не реагували на зауваження та прохання, на доказування факту самовільного порушення меж між господарствами. Він особисто показував всім членам комісії старий межовий знак, адже він зберігся, дерева, які садили його батьки, а тепер вони знаходяться на ділянці ОСОБА_2 , але всі доказування не були взяті до уваги. Члени комісії наголошували, що ОСОБА_2 вже збудував господарські споруди і демонтувати їх ніхто не буде, а також наголошували, що необхідно відступити близько 2.50 м. своєї території для обслуговування побудованих сусідом споруд.
22.10.2015 року він звертався до Старовижівського районного суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 про скасування права власності на земельні ділянки та припинення порушень правил добросусідства, однак позовну заяву забрав, адже вважав, що вони врегулювали спірне питання із сусідом мирним шляхом.
Однак, згодом знову розпочались непорозуміння відносно меж його земельної ділянки та земельної ділянки ОСОБА_2 
26.06.2023 року він звернувся із заявою до Старовижівської селищної ради Ковельського району Волинської області щодо врегулювання порушень вимог земельного законодавства та державних будівельних норм суміжним землекористувачем - ОСОБА_2 .
Питання не було вирішено Старовижівською селищною радою Ковельського району Волинської області, не було сформовано комісію. Він отримав відповідь, в якій було зазначено про рекомендацію звернутися до суду за відновленням порушених прав.
Враховуючи те, що в позасудовому порядку вирішити питання не вдалося, він змушений звернутись до суду з позовом.
З урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.184), оскільки після подання позову отримано копію рішення Поліської сільської ради від 18.12.2014 № 34/5, та отримано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що вказані земельні ділянки зареєстровані як об`єкт права власності, та за відповідачем зареєстровано на праві приватної власності на них, то позивач просить:
- визнати незаконним та скасувати рішення Поліської сільської ради Старовижівського району Волинської області від 18.12.2014 року № 34/5 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок» в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0725084003:03:001:0070, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а також земельної ділянки площею 0,1499 га, кадастровий номер 0725084003:03:001:0071, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Волинська область, Старовижівський район, с. Чевель, урочище «Біля хати»; 
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 0725084003:03:001:0070, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 540560907250, номер запису про право власності 8253858, проведену на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_1 , виданого Реєстраційною службою Старовижівського районного управління юстиції Волинської області;
- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1499 га, кадастровий номер 0725084003:03:001:0071, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 540577607250, номер запису про право власності 8254121, проведену на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер НОМЕР_2 , виданого 25.12.2014 року Реєстраційною службою Старовижівського районного управління юстиції Волинської області; 
- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер 0725084003:03:001:0070, цільове призначення — для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної площею 0,1499 га, кадастровий номер 0725084003:03:001:0071, цільове призначення — для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Волинська область, Старовижівський район, с. Чевель, урочище «Біля хати»;
- скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,1499 га, кадастровий номер 0725084003:03:001:0071, цільове призначення — для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Волинська область, Старовижівський район, с. Чевель, урочище «Біля хати». 
Ухвалою судді від 21.05.2025 р. позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову. 
05.06.2025 р. на виконання ухвали про залишення без руху подано заяву про усунення недоліків з клопотанням про витребування доказів (а.с.35).
Ухвалою від 05.06.2025 р. відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання, задоволено клопотання позивача про витребування у відповідачів документів.
26.06.2025 р. відмовлено в задоволенні заяви про відвід головуючому судді. 
10.07.2025 р. відкладено проведення підготовчого провадження за клопотанням позивача про надання йому можливості скористатись правовою допомогою адвоката. 
У ході підготовчого провадження ухвалами суду від 24.09.2025 р., 04.12.2025 р., 07.01.2026 р., 09.02.2026 р., 04.03.2026 р. задовольнялись клопотання позивача про витребування доказів. 
19.03.2026 р. витребувані докази надійшли на адресу суду. 
07.04.2026 р. представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог та додаткові докази в справі. Вказану заяву ухвалою суду від 04.07.2026 прийнято до розгляду та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 
23.04.2026 р. витребувані матеріали надійшли на адресу суду. 
06.05.2026 р. ухвалою суду підготовче провадження в справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Відповідачі відзиву на позов не подали. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Дав пояснення аналогічні наведеним в позові, додав, що відповідач добудував прибудову, розширив навколо цієї добудови свою земельну ділянку, а згодом, самовільно зайняв ділянку по всій довжині, тобто 150 м і шириною по 1,5 м. Документом, що це підтверджує є план-схема ділянки, виконана інженером – землевпорядником ПП «ВОЛИНЬПРИВАТЗЕМ» на його замовлення. Дату її виготовлення не може повідомити. На цій схемі вказано площу самовільно захопленої ділянки відповідачем. Межі його ділянки були ним вказані зі слів, оскільки документів на земельну ділянку на час складення схеми не мав. Межі ділянки вказував виходячи з фактичного встановленого порядку користування, що існував з часу, коли там жили його батьки. Після того, як сусід переніс паркан, то частина дерев, які садив його батько опинились на території ділянки відповідача. Окрім того, про перенесення паркану свідчить і той факт, що електроопори розміщені на межі ділянок, що заборонено правилами. Також пояснив, що спочатку не звертав увагу на те, що сусід переніс паркан, однак згодом сусід став до нього агресивно ставитись, стали виникати конфлікти, така недобросовісна поведінка відповідача, змусила його звернутись до суду. Він звертався у 2015 р. в сільську раду з проханням вирішити спір, а також звертався до прокуратури. У 2015 р. подав позов до суду, якого згодом відкликав, сподіваючись на те, що примирився з відповідачем. Певний час все було добре, але в 2020 р. знову стали виникати непорозуміння з сусідом через поведінку відповідача. Про те, що сусід приватизував ділянку з порушенням дізнався у жовтні 2014 р. 
У судовому засіданні представник позивача Талашко І.М. позов підтримала, з наведених у позові підстав. Додала, що за наявності не врегульованого конфлікту між суміжними землекористувачами та всупереч встановленому фактичному порядку землекористування, Поліська сільська рада затвердила технічну документацію відповідачу, який по суті переніс паркан в сторону ділянки позивача, збудував на межі ділянок господарську споруду, по суті зайняв земельну ділянку. У 2014 р. позивач звертався до сільської ради і вказував на самовільне захоплення земельної ділянки. Позивач тривалий час намагався врегулювати спір мирним шляхом, звертаючись до державних органів та суду. Також на засіданні узгоджувальної комісії заперечував межі ділянок позивача та відповідача, показував межові знаки, які є наявні на ділянці, на дерева, які ростуть на цих ділянках, чим підтверджуються фактичні межі землекористування між сторонами, що відповідає теперішньому порядку. Позивач акта погодження меж не підписував. Спір існував і не врегульований по даний час. Незважаючи на це ухвалено рішення сільської ради, яким відповідачу надано ділянки площею 0,25 га і 0,1466 га. Це рішення органу місцевого самоврядування є первинною правовою підставою для державної реєстрації земельних ділянок та права власності на них. Наявний причинно – наслідковий зв`язок між цим рішенням і подальшою реєстрацією ділянок та права власності на них на підставі цього рішення. Тому позивач просить скасувати і рішення сільської ради № 34/5 від 18.12.2014 р., і саму державну реєстрацію земельних ділянок та реєстрацію речових прав на них. 
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечив позов. Стверджує, що паркану на ділянку відповідача не переносив. Земельну ділянку йому надала сільська рада, в її межах він здійснював будівництво. Під час виділення йому ділянки, були встановлені межові знаки. Він приватизував її в тих межах, в яких вона була надана. Позивач і сам не може вказати точну площу ніби то захопленої земельної ділянки, зазначає в позовній заяві і в судовому засіданні різну площу. На час приватизації ділянки про існування претензій позивача знав. 
У судовому засіданні представники відповідача Старовижівської селищної ради Марчук А.П. та ОСОБА_3 позову не визнали. Надали пояснення про те, що у зв`язку з реорганізацією Поліської сільської ради її рішення були передані до державного архіву і не перебувають в розпорядженні Старовижівської селищної ради. Позивач не володіє інформацією про точну площу і про межі ділянки, яку, як він стверджує, самовільно зайняв відповідач. Позивач наводить приблизні розміри самовільно захопленої ділянки. Однак самозахоплення землі відповідачем немає, оскільки технічна документація розроблялась на основі акту узгодження меж, обидві земельні ділянки відповідача зареєстровані в ДЗК, відповідачем отримані відповідні витяги, накладок ділянок позивача на ділянку відповідача не прослідковується. 
Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав.
Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з частиною першою статті 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Стаття 82 ЦПК України визначає підстави звільнення від доказування.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд встановив такі обставини справи.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.20).
Рішенням Поліської сільської ради від 23.10.2014 №33/8 сільська рада вирішила надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, загальною площею 0,2500 га в тому числі 0,2500 земель житлової та громадської забудови, що знаходиться на території АДРЕСА_1 , з земель комунальної власності, з метою надання у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд відповідно до записів в земельно-кадастровій книзі: ділянка № НОМЕР_3 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (а.с.23).
Рішенням Поліської сільської ради від 09.08.2016 №7/21 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж на земельну ділянку ОСОБА_1 для ведення ОСГ в урочищі «Біля хати» з кадастровим номером 0725084003:03:001:0103 (а.с.21).
Рішенням з рішенням Поліської сільської ради від 01.12.2016 № 9/20 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж на земельну ділянку ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , передано безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером 0725084003:03:001:0085, площею 0,0025 га (а.с.22). 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 0725084003:03:001:0085, призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, зареєстрована на праві власності за позивачем ОСОБА_1 . Підстава реєстрації права власності – рішення Поліської сільської ради № 9/20 від 01.12.2016 (а.с.15).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за позивачем, як власником, зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 0725084003:03:001:0103, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Біля хати» (а.с.19). 
Рішенням від 18.12.2024 № 34/5 Поліської сільської ради (а.с.175) затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж на земельні ділянки ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_2 та ведення особистого селянського господарства. Передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельні ділянки: 
-ділянка № НОМЕР_3 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_2 , кадастровий номер 0725084003:03:001:0070;
-ділянка № НОМЕР_4 площею 0,1499 га біля житлового будинку для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 , кадастровий номер 0725084003:03:001:0071).
Відповідно до свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 25.12.2014 відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0725084003:03:001:0070, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 , та земельної ділянки з кадастровим номером 0725084003:03:001:0071, для ведення особистого селянського господарства площею 0,1499 га (а.с.46/47).
Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка з кадастровим номером 0725084003:03:001:0070, та земельна ділянка з кадастровим номером 0725084003:03:001:0071, зареєстровані на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.187-200). 
Будучи допитаним як свідок в порядку ст.92 ЦПК України, позивач дав показання про те, що межа між його ділянкою та ділянкою відповідача змістилась в сторону двора позивача. Причиною зміщення є те, що відповідач здійснив добудову до літньої кухні, потім по нових межах будівлі обгородив територію, і таким чином, змістив огорожу на ширину хвіртки, що знаходиться біля тої будівлі вглиб подвір`я позивача. Раніше огорожа проходила на відстані приблизно 2,5 м від стіни літньої кухні відповідача, а в даний час, після встановлення нової огорожі, ділянка відповідача розширилась по всій довжині. Крім того, стала прямокутною, тобто відповідач «випрямив» її розміри за рахунок самовільно зайнятої частини ділянки позивача. Всі ці обставини він вказав під час складання плану сертифкованим інженером, документів не мав, тому вказував межі фактичного землекористування між попередніми власниками. 
Таким чином встановлено, що позивач та відповідач є суміжними землекористувачами, між якими існує спір щодо меж ділянок. 
Сторони визнають, що позивач звертався до суду із позовом до ОСОБА_2 , який ухвалою Старовижівського районного суду від 20.11.2015 р. залишений без розгляду за заявою позивача.
Листом Начальника Ковельського РУП від 10.12.2021 на підставі довідки про проведення перевірки за заявою позивача та листом Старовижівського ВП Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області від 04.08.2020 позивачу повідомлено про припинення проведення перевірки та рекомендовано звернутись з приводу оскарження дій посадових осіб щодо приватизації ділянки до суду (а.с.24,25,26). 
Листом Старовижівської селищної ради позивачу на його звернення від 26.06.2023 р. повідомлено, що згідно з даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 0725084003:03:001:0085, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , сформована відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку. У вказаній документації є акт прийому-передачі межових знаків позивачу в кількості 7 штук, які на місцевості відсутні. За їх відсутності на місцевості встановити факт самовільного захоплення земельної ділянки не можливо. Рекомендовано звернутись до розробників документації та відновити межові знаки в натурі. У подальшому в разі виявлення порушення звернутись до суду. Також звернуто увагу позивача, що право власності на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі за ним не зареєстроване (а.с. 14). 
Надані суду матеріали інвентаризаційних справ на об`єкти нерухомості, що знаходяться по АДРЕСА_3 , не містять інформації, що стосується предмету позову. 
Позивач стверджує, що відповідач самовільно зайняв частину належної йому земельної ділянки, на підтвердження своїх доводів надає як доказ план земельної ділянки в АДРЕСА_1 , виготовлений на замовлення ОСОБА_1 інженером – землевпорядником ПП «Волиньприватзем» (а.с.40). 
На вказаному плані відображено межі земельної ділянки, яка має належати позивачу (як зазначено в плані виконавцем – інформація вказана зі слів позивача) площею 0,5290 га та межі земельної ділянки, що перебуває в власності ОСОБА_2 (кадастровий номер 0725084003:03:001:0071). Також на плані окремо позначено - виділено заштрихованим, частини ділянок, щодо яких існує спір, і площа яких становить відповідно 0,0206 га і 0,0251. Загальна площа спірної ділянки на плані вказана як 0,0421 га (0,0206 і 0,0251). На вказаному плані також позначено, що межовий знак - стовп розташований на ділянці, що перебуває в власності відповідача.
Суд не може взяти до уваги наданий позивачем план як доказ наявності накладення земельних ділянок позивача та відповідача ОСОБА_2 , оскільки, як вже вказано вище виконавцем цього плану, межі земельної ділянки позивача зазначені виходячи зі слів позивача і не підтверджені належними документами. 
Як пояснив у судовому засіданні позивач на час складення цього плану він не мав документів на належну йому ділянку. Тому вказував інженеру – землевпоряднику межі ділянки по тих межах фактичного землекористування, що склались ще між попередніми власниками. 
Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягає встановленню обставина, чи накладаються (перетинаються) земельна ділянка позивача, та земельні ділянки, передані у власність відповідачу ОСОБА_2 .
Однак, у такій категорії справ суд самостійно без застосування спеціальних знань не може зробити висновок, чи накладаються земельні ділянки сторін у справі, а отже, суд, керуючись положеннями цивільно-процесуального законодавства, для встановлення істинності у справі та з метою виконання завдань правосуддя, може призначити судову експертизу.
Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував накладення земельних ділянок, може бути лише висновок земельно-технічної експертизи, після якого суд вирішує наявність чи відсутність порушених речових прав позивача та відповідача щодо земельної ділянки.
Ні під час підготовчого провадження, ні під час судового розгляду учасники справи з клопотаннями про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи не зверталися.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Всупереч вказаним положенням ст. 81 ЦПК України, з огляду на описані вище обставини справи, сторона позивача не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачами порушено право позивача на користування земельною ділянкою.
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позивач не довів позовні вимоги, на які посилався в позові, а відтак в задоволенні позову необхідно відмовити. 
Щодо інших доводів учасників справи, то суд вважає за доцільне врахувати, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).
Тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 391 ЦК України, ст. ст. 4-13, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Старовижівської селищної ради про визнання недійним рішення Поліської сільської ради, скасування державної реєстрації земельних ділянок та права власності на земельні ділянки, відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Представник позивача: ОСОБА_4 , адвокат, адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 .
Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .
Представники відповідача Старовижівської селищної ради: Марчук Андрій Петрович, Новік Юрій Федорович, юридична адреса – пл.Миру,3, с-ще Стара Вижівка Ковелський район Волинської області, код ЄДРПОУ 04333224.
Повне судове рішення складене 12.06.2026 року. 

Суддя	  	О.  Й.  Хаврона