Справа № 346/3997/25
Провадження № 2/346/252/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

26 червня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області 
в складі: головуючого судді Сольського В.В.,
за участю секретаря судових засідань Пігуляк В.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Заболотівської селищної ради позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини, -
В С Т А Н ОВ И В:
В провадженні Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Заболотівської селищної ради позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, вона перебувала у шлюбі з відповідачем. За час подружнього життя в них народилася дочка – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одруження та спільне життя з відповідачем виявилися невдалими. Вони виявилися людьми з різними характерами та поглядами на життя. Все це призвело до того, що 21 лютого 2022 року шлюб між ними було розірвано. Так як ОСОБА_4 не надавав ніякої матеріальної допомоги, ОСОБА_6 звернулася до суду про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на утримання дочки. Тим не менше ОСОБА_4 постійно ухилявся від сплати аліментів та не допомагав дитині матеріально. ОСОБА_7 не спілкується з дочкою. ОСОБА_4 добровільно і беззаперечно відмовляється від батьківських прав відносно його дочки. Він взагалі втратив будь які контакти із позивачкою та дитиною. Також виконання батьківських обов?язків, зокрема обов?язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, відповідач зовсім не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Батько за власним бажанням не цікавився так і надалі не цікавиться життям їхньої дочки ОСОБА_8 не виявляв бажання приймати участь у її вихованні. Відповідач і в попередні роки не дуже охоче ставився до виконання своїх батьківських обов?язків, а зараз взагалі самоусунувся від їх виконання. Він не вітає дитину ані зі святом Дня народження, ані зі святом ОСОБА_9 , Нового року, тощо. У поточному році відповідач надіслав дитині лише SMS із привітанням з Днем народження. Інших проявів уваги, участі у вихованні або спілкування з дитиною з його боку не було, як і не було протягом тривалого часу до цього. Батько до дитини не навідується, з дочкою не бачиться, у нього немає жодного батьківського інтересу та турботи, він не цікавився успіхами дочки, станом здоров?я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з ОСОБА_3 дбає про дочку, повністю опікувалася потребами своєї дитини, та й надалі піклується, займається вихованням, розвитком та здоров`ям дитини.
Окрім вказаного, батько свідомо не бажав та не бажає брати участь у вихованні дочки, виявляти турботу про неї, її стан здоров?я, фізичний та моральний сан.
Всі питання щодо виховання дочки вирішуються позивачкою самостійно без участі відповідача, так як останній жодної участі у вихованні дочки не приймає, не виконує жодного з покладених законом на батьків обов?язків, не бере будь-якої участі у вихованні дочки. Фактично запис про батька у свідоцтві про народження ОСОБА_8 є лише юридичною формальністю.
У 2022 році, після початку повномасштабної війни, ОСОБА_6 виїхала за кордон разом із дитиною, де перебуває більшість часу. Наразі дитина проживає з нею та відвідує загальноосвітню школу в Республіці Польща, м. Тшебехув. ОСОБА_10 намагалася достукатися до батьківського серця та пояснити йому, що важливим у житті дитини є участь, присутність та підтримка батька.
Раніше сама ОСОБА_6 ініціювала побачення батька з дитиною, просила його, щоб він поспілкувався з дитиною. Позивачка привезла дитину до місця проживання батька з наміром надати можливість зустрічі, останній жодним чином не проявив ініціативи, не вийшов до дитини і не поспілкувався з нею. 3 того часу ОСОБА_3 такі ініціативи не проявляє. В той же час вона жодним чином не перешкоджала батькові брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею. Проте, батько дитини байдуже відноситься до цього питання. ОСОБА_7 сам вирішив самоусунутися від виховання своєї дитини. Відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні дочки, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дочкою йому ніхто не чинив і не чинить.
У зв`язку із зазначеними обставинами, позивач звернулася до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року витребувано у Виконавчому комітеті Заболотівської селищної ради висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові.
Відповідач не з`явився, його представник в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог. Пояснив, що позивач виїхала за кордон у 2022 році разом з дитиною. Відповідач спілкується з дитиною за допомогою месенджерів, а також із родичами. Також надає дитині матеріальну допомогу, як і його родина, зокрема його мати та сестра. Дочку ОСОБА_8 любить і хоче з нею спілкуватися. На даний час відповідач хоче відновити спілкування, але позивачка заблокувала всі канали спілкування з дочкою. Мама відповідача працює в Польщі і там зустрічається з внучкою. Мав заборгованість по аліментах оскільки отримав травму і ніде не працював, зараз погашає заборгованість.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 10 березня 2026 року подав заяву, в якій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав підтримав та просив справу розглядати без його участі.
Заслухавши у судовому засіданні позиції сторін, врахувавши позицію третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 . Батьками зазначені: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
Згідно копії рішення суду від 21 лютого 2022 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю. 
З характеристики класного керівника ОСОБА_11 від 28 квітня 2025 року, ОСОБА_12 є ученицею 2 класу освітнього комплексу в м. Тшебехув, Республіка Польща. З самого початку відвідування школи дитиною, класний керівник підтримував контакт виключно з матір`ю дівчинки. Мама оплачує всі необхідні збори та екскурсії. Мама допомагає дитині у навчанні, бере участь у батьківських зборах, цікавиться успішністю дитини та її взаєминами з однолітками.
Згідно копії судового наказу від20 листопада 2018 року з ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
З копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВП 68794342 у ОСОБА_4 утворилася заборгованість, яка станом на 01.07.2025 р становить 98 485 грн.
До матеріалів справи долучено фототаблицю, на фото зображено позивачку з дитиною та фото спільного проведення часу разом. 
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що позивачка являється її рідною сестрою. Чоловік сестри не бере участь у вихованні доньки і не цікавиться нею, тому сестра хоче позбавити відповідача батьківських прав. Останній раз дитини із сестрою були в Україні в липні 2025 року. Дитина про батька не згадує. 2-3 роки тому позивач залишала дочку з бабцею і дідом, батьками відповідача, а вночі вони подзвонили, щоб забрала її, бо ОСОБА_8 захворіла. Останній раз дитина була у родичів батька минулого літа. У відповідача є інша жінка та сім`я. Про дані обставини знає від сестри та самої дитини.
Відповідно до статті 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У постанові від 02 жовтня 2019 року в справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) Верховний Суд вказав, що «звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини».
Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.
Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків..
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).
При цьому суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав, не надано.
Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві".
При цьому визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 Конвенції.
Європейським судом зазначалося, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.
Отже, відповідне рішення про позбавлення батьків батьківських прав має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.
Відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, позивачка посилалась, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не приймає участі у її житті, не забезпечує необхідним утримання дитини, не спілкується з нею.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Суд не погоджується з обставинами, на які посилається позивачка як на підставу заявленого позову, а саме невиконання батьком батьківських обов`язків.
Дійсно, після розірвання шлюбу свої батьківські обов`язки відповідач поклав, в основному, на матір - позивачку, яка дбає про розвиток дитини, здоров`я, навчання та благополуччя вцілому. У відповідача наявна заборгованість щодо сплати аліментів, однак, як заявив його представник, ОСОБА_4 погашає заборгованість. При цьому відповідач бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її житті.
В той же час, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2020 року у справі №420/1075/17 наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька / матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання.
Отже, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо.
Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, то аналізуючи даний доказ, суд виходить з такого.
Суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, з якого судом встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Заболотівської селищної ради від 26 лютого 2026 року №1231-78/2026 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.
Згідно даного висновку встановлено, що працівники відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей селищної ради 23 січня 2026 року у телефонному режимі спілкувалися з ОСОБА_3 . ОСОБА_14 повідомила, що разом з дочкою проживає та працює в Польщі. ОСОБА_6 зазначила, що батько із дитиною не спілкується, сама ініціювала зустріч з ним. Останній раз коли жінка з дитиною приїжджала до ОСОБА_15 за місцем його проживання в м. Івано-Франківськ, останній не вийшов на вулицю, щоб поспілкуватися з дочкою.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23 лютого 2026 року АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , але на даний час не проживають. У зв`язку з перебуванням Карини за межами України членам комісії не вдалося встановити думку дитини щодо даного питання. На засідання комісії не прибув ОСОБА_4 та не надав будь-яких підтверджуючих документів щодо його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Орган опіки та піклування вважає доцільним питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на розсуд суду.
Докази, що стосовно відповідача представниками служби у справах дітей вживались заходи впливу з цього приводу в тому числі попередження його про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків чи притягнення до відповідальності за ст. 184 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.
Не здобуто судом і підтвердження того, що позбавлення відповідача батьківських прав змінить життя дитини на краще.
При цьому, слід враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості матері чи батька з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. А та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дитини займається позивачка, а батько дитини не спілкується, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не свідчить безумовно про те, що відповідач не бажає приймати участь в утриманні та вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та втрати інтересу до участі у вихованні дитини, а навпаки, з боку відповідача є бажання спілкуватись та налагодити контакт з дочкою, суд не вбачає наявності правових підстав для позбавлення його батьківських прав.
Відмовляючи в позові про позбавлення відповідача батьківських прав, суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин суд в даній справі не встановив.
За таких обставин, суд доходить до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивачка не довела, та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у задоволенні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.164 СК України, суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Заболотівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дитини – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Заболотівської селищної ради, код ЄДРПОУ 04355355, місцезнаходження: с-ще Заболотів, вул. Бандери, буд. 3.

Суддя: 	Сольський В. В.