ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року 
м. Харків 
справа № 638/11752/25
провадження № 22-ц/818/3277/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Мальованого Ю.М.,
за участю секретаря судового засідання Риндіч О.Б.
сторони справи:
позивач – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Балакірєва 17»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу Квартенко Олексія Романовича, який діє в інтересах Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Балакірєва 17» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2026 року в складі судді Невеніцина Є.В.,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2025 року ОСББ «Балакірєва 17» через свого представника, звернулось до суду з позовом про стягнення з до ОСОБА_1 заборгованості за утримання багатоквартирного будинку та прибудинкових територій у розмірі 17670,25 грн та судових витрат.
Заочним рішення Шевченківського районного суду м. Харкова від 22 січня 2026 року позов ОСББ «Балакірєва 17» задоволено.
30.01.2026 року ОСББ «Балакірєва 17» через свого представника, звернулось до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, посилалось на те, що судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу понесених під час розгляду справи.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2026 заяву представника ОСББ «Балакірєва 17» про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСББ «Балакірєва 17» до ОСББ «Балакірєва 17» Маслової Г.Г. залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Квартенко О.Р., який діє в інтересах ОСББ «Балакірєва 17» подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу судді скасувати та повернути справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апелянт зазначає, що суд дійшов висновку про залишення без розгляду його заяви про ухвалення додаткового рішення на підставі даних, що спростовуються матеріалами справи та як наслідок ухвалив судове рішення, що суперечить вимогам процесуального закону. Копію заочного рішення суду першої інстанції від 22 січня 2026 року, яким було задоволено позовні вимоги ОСББ «Балакірєва 17», позивач отримав лише 27.01.2026 року через систему «Електронний суд», що підтверджується карткою руху документу. Разом з тим відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України він має право подати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, докази на підтвердження розміру витрат, які відповідач поніс при розгляді даної справи. Крім того вказує що представник позивача не був присутній під час ухвалення судового рішення, тим більше таке рішення було винесено у формі заочного розгляду справи, отже перебіг процесуального строку у позивача виник лише з моменту коли він дізнався про існування такого рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Залишаючи заяву Квартенко О.Р. який діє в інтересах «Балакірєва 17». про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того що вказана заява була подана представником поза межами визначеного законом процесуального строку.
З такими висновками колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
За положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).
Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Відповідно до 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Як вбачається із матеріалів справи звертаючись із позовною заявою, позивач вказав що орієнтований розмір витрат на професійну правничу допомогу пов`язаний із розглядом даної справи становить 3534,05 грн та докази понесення таких витрат будуть подані позивачем до закінчення судових дебатів або протягом 50ти днів після ухвалення рішення суду.
22.01.2026 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова позовні вимоги ОСББ «Балакірєва 17» до ОСОБА_1 були задоволені та стягнуто з відповідача заборгованість за утримання багатоквартирного будинку та прибудинкових територій у розмірі 17670,25 грн та судовий збір у розмірі 2422,25 грн.
Вказане рішення суду було направлено позивачу та його представнику засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд» та отримано стороною позивача 27.01.2026 року о 08:11:08 год, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документу.
30.01.2026 року від представника Квартенко О.Р. який діє в інтересах ОСББ «Балакірєва 17» надійшла заява про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в якому останній просив за результатами розгляду справи стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на отримання професійної правничої допомоги в розмірі 3534,05 грн та на підтвердження понесення вказаних витрат надав до суду договір про надання правової допомоги від 18.04.2024 року, додаткову угоду до вказаного договору та акт приймання наданих послуг від 30.01.2026 року.
Відповідно до ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до положень ч.1,2,3,6 ст.124 ЦПК строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.
За положеннями ст. ст. 126-127 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю треба розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З матеріалів справи вбачається що копію заочного рішення суду позивач отримав 27.01.2026 рок, отже з 28.01.2026 року почався перебіг 5-ти денного строку на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення, останнім днем перебігу процесуального строку для подачі відповідно заяви є 01.02.2026 року, проте враховуючи що вказана дата припадає на вихідний день, останнім днем звернення з відповідною заявою було 02.02.2026 року, тобто наступний робочий день. Відповідно до змісту заяви про ухвалення додаткового рішення вбачається, що вона була подана представником позивача 30.01.2026 року засобами електронного зв`язку через систему «Електронний суд» та зареєстрована канцелярією суду 02.02.2026 року, тобто позивачем подано заяву із додержання процесуального строку визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України.
Судова колегія зазначає що застосування порядку обчислення строку з моменту проголошення судового рішення є порушенням прав учасників справи на звернення до суду, як що вони не були присутні під час цього проголошення і про прийняте судове рішення дізналися лише після його отримання. Таке застосування строків є порушенням права на доступ до суду що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2019 року у справі № 461/5908/18.
Колегія суддів зазначає, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК Україниухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала суду про залишення заяви представника Квартенко О.Р. який діє в інтересах ОСББ «Балакірєва 17» про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи для продовження розгляду.
Оскільки наразі розглядається лише процесуальне питання, а не справа по суті спору, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Квартенко Олексія Романовича, який діє в інтересах Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Балакірєва 17» - задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2026 року – скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий        О.Ю.Тичкова

Судді         О.В.Маміна

Ю.М.Мальований