Провадження № 2/641/3381/2026 	Справа № 641/2971/25 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 липня 2026 року м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Василенко О.Я., 
за участю секретаря судового засідання Кривенко А.Г., 
відповідача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Головко А.І. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №641/2971/25 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 
УСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (КП «Харківські теплові мережі») звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води в сумі 86477 грн 72 коп. та судові витрати в сумі 3 028,00 грн.
В обґрунтування вимог позову посилається на те, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирних будинків м. Харкова, керуючись Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182. Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова КП «ХТМ» здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. Відповідачі перебувають на реєстраційному обліку в житловому будинку з єдиною централізованою системою опалення, який розташований за адресою:  АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води, а також абонентської плати та обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та гарячої води. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг, що надаються позивачем, у відповідачів утворилась заборгованість станом на 01.04.2025 в загальному розмірі 86477,72 грн, з яких: 66443,60 грн - заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.04.2013 по 31.03.2025; 999,60 грн - заборгованість за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.03.2025; 16852,35 грн - заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з 01.04.2013 по 31.03.2025; 579,36 грн – заборгованість за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.03.2025; 1209,45 грн – заборгованість за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.03.2025; 393,36 грн – за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.03.2025. 
Заочним рішенням Слобідського районного суду міста Харкова від 12.06.2025 позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води, послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води станом на 01.04.2025 у сумі 86477 (вісімдесят шість тисяч чотириста сімдесят сім) гривень 72 коп. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суд з заявою про перегляд вказаного заочного рішення, в якій також просила поновити їй строк на звернення до суду з вказаною заявою.
Ухвалою суду від 14.05.2026 заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду.
03.06.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив застосувати до правовідносин які склались між сторонами строк позовної давності. Зазначив, що він не є споживачем житлово-комунальних послуг, які він повинен сплачувати, оскільки він не є власником нерухомого майна, ні особою, яка проживала в цих приміщеннях. Крім того, відповідач вказує на те, що починаючи щонайменше з 2018 року ОСОБА_2 фактично не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не користується житловим приміщенням, не споживає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що є предметом даного спору. Вважає, що позовні вимоги в частині заборгованості, нарахованої до 01.04.2017 є такими, що заявлені поза межами строку позовної давності, оскільки строк їх пред`явлення сплив до запровадження карантину, а отже не підлягає продовженню.
03.06.2026 від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що заперечення проти позовних вимог по суті, обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову, а також заява про застосування строків позовної давності були у повному обсязі викладені у заяві про скасування заочного рішення, яка міститься в матеріалах справи.
Так, в заяві про перегляд заочного рішення представник відповідачів зазначає, що предметом позовних вимог у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води, послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води за період з 01.04.2013 по 01.04.2025. Водночас, ОСОБА_1 не є споживачем в розумінні ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який зобов`язаний сплачувати за надані комунальні послуги, оскільки вона не є ані власником нерухомого майна, за яке заявлено до стягнення заборгованість, ані особою, яка проживала в цих приміщеннях. З 2018 року ОСОБА_1 не проживає за вказаною адресою через сімейні обставини та мала інше місце проживання: АДРЕСА_2 . 23.01.2018 між ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_4 (орендодавець) було укладено договір оренди кімнати №41/5 за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 6 місяців. 23.06.2018 між ОСОБА_1 (орендар) та ОСОБА_4 (орендодавець) було укладено договір оренди кімнати №44/6 за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 6 місяців. Далі, з вересня 2019 року до березня 2022 року ОСОБА_1 разом із сином постійно проживали за адресою: АДРЕСА_3 . Вказана квартира перебувала у спільній частковій власності батьків відповідача та відповідача, а з 2020 року – відповідача та її матері. 04.03.2022 у зв`язку з воєнними діями на території України, зокрема, м. Харкова ОСОБА_1 разом з дитиною покинула територію України та виїхала на постійне місце проживання до Швейцарії, де проживає до цього часу.
Крім того, на підтвердження обставин не проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 представник долучила фотоматеріали, що фіксують фактичний стан зазначеного приміщення та які підтверджують, що приміщення є непридатним для проживання, а стан квартири та вхідних дверей свідчить про тривалу відсутність будь-якого доступу до неї та перебування в ній осіб. Також представником долучені фотоматеріали засобів обліку споживання гарячої, холодної води та електричної енергії, що на думку представника у сукупності з іншими доказами підтверджують факт не проживання осіб у вказаному приміщенні та відсутність споживання комунальних послуг за відповідною адресою.
Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Представник відповідачів- ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, вказувала, що відповідач ОСОБА_1 фактично з 2018 року не проживає в квартирі, а з 04.03.2022 постійно проживає у Швейцарії. Квартира взагалі не є придатною для проживання. Наголошувала, що позивачем при пред`явленні позову не надано доказів, які б підтверджували факт надання послуг, зокрема, технічної документації та акту приймання передачі теплової енергії, акту вводу в експлуатацію теплового обладнання, розпорядження органу місцевого самоврядування про початок опалювального сезону та про його закінчення. Наданий позивачем розрахунок не є належним доказом заборгованості, оскільки він не є первинним документом. Крім того вважає, що жодний нормативно-правовий акт не зобов`язує споживачів повідомляти надавача комунальних послуг про факт не проживання у приміщенні, куди надаються послуги, натомість нарахування плати за комунальні послуги споживачам, які фактично не проживають в цьому приміщенні, є неправомірним.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, вказувала, що фактично з 2018 року у спірному приміщенні не проживає, вважає, що за комунальні послуги має сплачувати власник квартири. Пояснила, що їй у вайбер надходили повідомлення від співробітників КП «Харківські теплові мережі» про наявність боргу, відповідач їм пояснювала, що не проживає у даній квартирі. Крім того, відповідно до позовних вимог заборгованість нарахована з 2013 року, проте відповідач там зареєстрована з 2015 року.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином відповідно до закону, шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації місця проживання рекомендованими листами з повідомленням про вручення засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта». Конверти повернулися з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до усталеної практики Верховного суду є належним повідомленням.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Станом на день подання позовної заяви (24.04.2025) відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова (а.с.13).
Рішенням Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 КП «Харківські теплові мережі» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова.
Відповідно до статті 5 Закону України «Про житлово–комунальні послуги» до житлово–комунальних послуг належать зокрема комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
На підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 не користувалась наданими послугами, представником відповідачів надані фотографії стану житлового приміщення та приладів обліку (а.с.76-78, 94 зворотній бік-96).
Суд не бере їх до уваги оскільки з наданих фотографій не можливо встановити, що це саме за квартира, кому вона належить та за якою адресою знаходиться, також суд не змозі оцінити стан приміщення, оскільки для цього потрібні спеціальні знання не пов`язані з галуззю права. 
Також представником долучені фотографії засобів обліку споживання гарячої, холодної води та електричної енергії, що на думку представника у сукупності з іншими доказами підтверджують факт не проживання осіб у вказаному приміщенні та відсутність споживання комунальних послуг за відповідною адресою. Так, з наданих представником фотографій приладів обліку, також не можливо встановити, в який час зроблені ці фотографії та в якому приміщені вони встановлені.
Пунктом 6 ч. 1 статті 1 Закону України «Про житлово–комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово–комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово–комунальної послуги є індивідуальним споживачем.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово–комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово–комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно зі ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі Правила № 830) розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Згідно з п. 45 Правил № 830 індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. 
Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно з п. 13 Правил № 830 послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідачами були надані докази щодо їхнього не проживання за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема договори оренди, копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, довідки з місць фактичного проживання та вирок суду в якому зазначено, що ОСОБА_2 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , проте, слід зазначити, що у вироку суду не вказано з якого та по який період відповідач проживав за фактичною адресою. 
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, навіть підтверджений факт того, що відповідачі фактично не проживали за адресою за якою КП «ХТМ» надавались послуги не звільняє відповідачів від зобов`язання оплатити їх, оскільки на момент подання позовної заяви (24.04.2025) відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. 
Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. 
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.03.2018 у справі № 915/89/16, від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, які, в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом.
На підставі частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022), на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет було розміщено 31 жовтня 2021 року індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.
Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 грудня 2021 року.
Відповідно до п. 4 Індивідуального договору фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги.
Відповідно до п. 5 Індивідуального договору Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу.
Відповідно до п. 51, 52 Індивідуального договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний період.
На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 №1186 «Про визначення виконавців послуг у житловому фонді міста Харкова» КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
З 1 липня 2022 року набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, які опубліковані на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01 червня 2022 року.
Відповідно до п. 5 Публічного договору виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги за затвердженою вартістю в строки та на умовах, визначених цим договором.
КП «Харківські теплові мережі» за адресою: АДРЕСА_1 , відкрило особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я відповідача ОСОБА_1 , що вказує на узгодження між сторонами правовідносин щодо надання / отримання послуг з теплопостачання та гарячої води.
Відповідно до відомостей про нарахування та оплату послуг по особовому рахунку № НОМЕР_1 з у відповідачів наявна заборгованість в загальному розмірі 86477,72 грн, з яких: 66443,60 грн - заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.04.2013 по 31.03.2025; 999,60 грн - заборгованість за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.03.2025; 16852,35 грн - заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з 01.04.2013 по 31.03.2025; 579,36 грн – заборгованість за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.03.2025; 1209,45 грн – заборгованість за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.03.2025; 393,36 грн – за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.03.2025 (а.с.7-10). 
Отже, доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувалися наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.
Щодо посилання представника відповідача на те, що позивачем не надано доказів про початок та закінчення опалювального сезону суд зазначає, що ці правила унормовані законом, зокрема ч. 3 ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Пунктом 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
А відповідно до п.11 ч .2 вказаної статті споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором.
Водночас суду не надано доказів, шо відповідачі повідомляли позивача як надавача комунальних послуг про непроживання їх за вказаною адресою та неотримання ними комунальних послуг, а також що зверталися з відповідною заявою про здійснення перерахунку вартості отриманих послуг. 
В заяві про перегляд заочного рішення та в судовому засіданні 01.07.2026 представник відповідачів- ОСОБА_3 просила суд застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позовна давність – це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16–ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально–правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID–19, спричиненої коронавірусом SARS–CoV–2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID–19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України №530–ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID–19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс–мажорних обставин (частина друга статті 14–1 Закону України «Про торгово–промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540–IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID–19)», який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID–19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540–IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID–19).
Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61–5238св22).
Враховуючи, що з 01.04.2020 з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID–19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину, позовні вимоги з 01.04.2017 року заявлені в межах строку позовної давності.
При цьому, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до 01.04.2017 задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності.
Судом було перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості та враховано часткові оплати, суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно заборгованість в межах строку позовної давності у розмірі 75 029,35 грн, з яких: 54995,23 грн – заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.04.2017 по 31.03.2025; 996,60 грн – заборгованість за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 31.03.2025; 16852,35 грн - заборгованість за послугу з постачання гарячої води за період з 01.04.2013 по 31.03.2025; 579,36 грн – заборгованість за абонентську плату за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 31.03.2025; 1209,45 грн – заборгованість за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 31.03.2025; 393,36 грн – за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води за період з 01.07.2022 по 31.03.2025.
Враховуючи наведене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, з урахуванням строків позовної давності, суд доходить висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги у загальній сумі 75 029,35 грн.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, позивачем сплачено судовий збір в сумі 3028,00 грн.
У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2627,09 грн: (3028,00 грн судового збору х 86,76% задоволених позовних вимог. 
Керуючись ст. 4, 10–13, 76–81, 263–265, 268, 273 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задовольнити частково. 
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська 11, р/р НОМЕР_4 АТ «ПУМБ», МФО 334851, код ЄДРПОУ 45929670) заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії, гарячої води, абонентської плати, заборгованість за послугу з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем, яка виникла за адресою:  АДРЕСА_1 , по особовому рахунку № НОМЕР_1  у сумі 75 029 (сімдесят п`ять тисяч двадцять дев`ять) гривень 35 коп.
Стягнути в рівних частках з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3  на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська 11) р/р НОМЕР_4 АТ «ПУМБ», МФО 334851, код ЄДРПОУ 45929670) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2627,09 (дві тисячі шістсот двадцять сім грн 09 коп.) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб–адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Учасники справи.
Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», адреса: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська 11, код ЄДРПОУ 45929670.
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_5 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Суддя О.Я.Василенко