Справа № 127/4067/26 
Провадження № 2/127/1135/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року 	Вінницький міський суд Вінницької області	

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,
за участю: секретаря Бральчук Р.А.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору – Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТОРГ-ЛТД», про поділ майна подружжя, –

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору – Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТОРГ-ЛТД», про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 03.11.2007 року по 26.05.2016 року. Шлюб було розірвано за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області, яке набрало законної сили 07.06.2016 року. Згодом ОСОБА_5 змінила прізвище та ім`я на « ОСОБА_3 ».
30.08.2011 року між ОСОБА_4 та ДП МО України «Вінницьке інженернобудівельне управління» укладено попередній договір № 12, відповідно до умов якого сторони погодили передачу у власність ОСОБА_4 однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Ціна продажу квартири становить 209338,00 грн. Одночасно сторони дійшли згоди про те, що протягом трьох днів після підписання договору ОСОБА_4 сплачує 80000,00 грн., в жовтні 2011 року - 50000,00 грн., в лютому 2012 року - 40000,00 грн., в травні 2012 року - 39338,00 грн.
18.10.2012 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_4 . Також 12.12.2012 року право власності було зареєстроване в КП «ВМБТІ» за ОСОБА_4 .
Разом з тим, в період розгляду судом справи про розірвання шлюбу, ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 17.05.2016 року створили ТОВ «Укрторг-ЛТД», затвердили статутний капітал товариства в розмірі 200000,00 грн., визначили розподіл часток у статутному капіталі між засновниками, визначили місцезнаходження товариства, призначили директора та затвердили статут товариства. При затвердженні статутного капіталу зазначили, що останній формується за рахунок нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на суму 180000,00 грн., а саме квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 44.7 кв.м., що належить ОСОБА_4 , а ОСОБА_6 вносить грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. Так, 20.05.2016 року ОСОБА_4 вніс (передав) до статутного капіталу Товариства вказану вище квартиру, а 24.05.2016 року вона перереєстрована за товариством.
Згідно зі звітом про оцінку майна – спірної квартири, складеного ТОВ «Подільський експертний центр», її вартість станом на 21.01.2026 року складає 1966800,00 грн. З огляду на наведене, вартості частки ОСОБА_4 у статутному капіталі ТОВ «УКРТОРГ-ЛТД» збільшилась з моменту її внесення до статутного капіталу та фактично на день подання позову становить – 1966 800,00 грн. Тому посилаючись на норми ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила в порядку поділу майна подружжя, а саме частки ОСОБА_4 у статутному капіталі ТОВ «УКРТОРГ ЛТД», стягнути з ОСОБА_4 на її користь половину вартості частки у статутному капіталі в сумі 983400,00 грн. Також просила судові витрати стягнути з відповідача.
Ухвалою суду від 09.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов.
На виконання ухвали суду, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідствними, надуманими та такими, що не відповідають вимогам норм права. Позивач мала повідомити суд, що заперіод з 2016-2026 року в провадженні різних судових інстанцій неодноразово розглядалися цивільні справи за тотожними позовами ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, чим вкотре заявляє вимогу про поділ цієї квартири. Відповідач звертає увагу, що звернення з цим позовом відбулося поза межами строку позовної давності. Строк порушення прав позивача слід відраховувати з 20.11.2017 року (звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя, де судом зазначено про обрання неналежного способу захисту порушених прав). Зазначене зумовлює необхідність застосування позовної давності. Також, на думку відповідача, незрозумілим, безпідставним є визначення позивачем розміру компенсації. Зокрема, предметом спору є частка в Статутному капіталі ТОВ «Укрторг-ЛТД», що визначено та закріплено офіційно, зареєстровано даними Державного реєстру. Станом на теперішній час, розмір статутного капіталу чітко визначений і складає 200000,00 грн., де частка відповідача становить 80%. Крім того, ОСОБА_4 було подано докази про придбання спірної квартири під час припинення шлюбних відносин сторін, за власні кошти, що визначає статус особистої власності. Документи досліджено судом (справа №127/24983/17, №127/13350/20), рішення суду від 29.09.2016 року, яким встановлено походження дитини від іншого чоловіка (справа №127/19056/16ц). Влітку 2016 року позивач добровільно покинула житло, вивізши меблі, речі, обладнання, пошкодивши мережі, в зв`язку з чим квартира потребувала негайного ремонту. З огляду на викладене, відповідач просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, застосувати строки позовної давності та стягнути з позивача понесені ним судові витрати. Розмір судових витрат може становити орієнтовно 40000,00 грн., які будуть підтвердженні документально.
Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, згідно з якою, ознайомившись із відзивом на позовну заяву, представник позивача вважає доводи зазначені у відзиві є безпідставні. Позивач не зверталась до суду із вимогою «В порядку поділу майна подружжя, а саме частки ОСОБА_4 у статутному капіталі ТОВ «УКРТОРГ-ЛТД», шляхом стягнення половини вартості частки у статутному капіталі. Отже, вказана позовна вимога заявлена вперше. Дійсно позивачем не заперечується та обставина, що між позивачем та відповідачем існували судові спори вказані у відзиві, разом з тим у даних справа позовні вимоги не є тотожними, хоч і позивач зазначала предметом спору спірну квартиру. Представник додатково зазначив, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а її перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Так, ОСОБА_3 20.11.2017 року звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя: визнання за нею права власностін на частину квартири АДРЕСА_2 . Відповідно перебіг позовної давності починається з 20.11.2017 року. Таким чином, враховуючи зупинення перебігу строку позовної давності на період надзвичайного стану, тому станом на дату подання даного позову сплинуло 2 роки 9 місяців та 14 днів. Оскільки спірна квартира була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, то слід застосовувати презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску. З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають до задоволення в повному обсязі.
Представником третьої особи було надіслано суду письмові пояснення, відповідно до яких спірна квартира перебуває у власності Товариства. Згідно з рішенням загальних зборів засновників товариства, частка ОСОБА_4 в статутному капіталі становить 90%. Власником майна, переданого йому засновниками товариства і учасниками є саме товариство. Вклад до статуного фонду господарського товариства не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Враховуючи різні об`єктивні чинники, господарська діяльність Товариства протягом останніх років не є прибутковою, фактично існує на межі виживання. Таким чином, розмір статутного капіталу, як і частка засновника ОСОБА_4 , не збільшились, тому станом на теперішній час розмір та розподіл часток у статутному капіталі визначається протоколом загальних зборів учасників від 17.05.2016 року. Представник вважає, що у справі має бути застосовано строк позовної давності, перебіг якої починається з 2016 року. Таким чином, ОСОБА_3 порушено строки позовної давності в розумінні ст. 257 ЦПК України і підлягає до застосування ст. 267 ЦК України. Просив врахувати письмові пояснення при вирішенні справи.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та відповіді на відзив, та просив позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позов, та просила відмовити в задоволенні позову.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26.05.2016 року у справі №127/3853/16-ц, яке набрало законної сили 07.06.2016 року, позов ОСОБА_5 було задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , зареєстрований 03.11.2007 року Відділом РАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1730 (а.с. 4).
Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 , 23.10.2019 року ОСОБА_5 змінила своє прізвище та ім`я на ОСОБА_3 (а.с. 5).
30.08.2011 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Вінницьке інженерно-будівельне управління» та ОСОБА_4 було укладено попередній договір №12, за умовами якого сторони погодили передачу у власність ОСОБА_4 однокімнатної квартири АДРЕСА_4 . Ціна продажу квартири становить 209338,00 грн. Одночасно сторони дійшли згоди про те, що протягом трьох днів після підписання договору ОСОБА_4 сплачує 80000,00 грн., в жовтні 2011 року - 50000,00 грн., в лютому 2012 року - 40000,00 грн., в травні 2012 року - 39338,00 грн. (а.с. 6). Факт внесення цих коштів підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 7).
18.10.2012 року виконавчим комітетом Вінницької міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 8). Дане свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету ВМР від 18.10.2012 року № 2570 також 12.12.2012 року зареєстроване КП «ВМБТІ» за ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №36698355 (а.с. 8 на звороті).
Отже, суд дійшов висновку, що вказана вище квартира є спільним нерухомим майном подружжя.
ОСОБА_4 із ОСОБА_6 17.05.2016 року створили ТОВ «Укрторг-ЛТД», затвердили статутний капітал товариства в розмірі 200000, 00 грн., визначили розподіл часток у статутному капіталі між засновниками, визначили місцезнаходження товариства, призначили директора та затвердили статут товариства. При затвердженні статутного капіталу зазначили, що останній формується за рахунок нерухомого майна, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на суму 180000,00 грн., а саме квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 44.7кв.м., що належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 18.10.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав №36698355 від 12.12.2012, а ОСОБА_6 вносить грошові кошти в розмірі 20 000, 00 грн., що підтверджується протоколом №1 загальних зборів засновників ТОВ «УКРТОРГ-ЛТД» (а.с. 9). 
Також, 20.05.2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «УКРТОРГ-ЛТД» було укладено акт приймання-передачі майна, що вноситься до статутного капіталу ТОВ «УКРТОРЛДТ», відповідно до якого ОСОБА_4 як учасник передає до статутного капіталу Товариства, а Товариство приймає у власність наступний об`єкт нерухомого майна на суму 180 000грн. а саме: квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 44.5.кв.м., що належить ОСОБА_4 (а.с. 10).
24.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого нотаріус вирішив провести державну реєстрацію права власності на квартиру з реєстраційним номером 928828905101, що розташована АДРЕСА_5 за ТОВ «УКРТОРГ-ЛТД (а.с. 11-12). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав вбачається, що квартира реєстраційний номер 928828905101, зареєстрована за ТОВ «УКРТОРГ-ЛТД».
Згідно з довідкою ТОВ «УКРТОРГ-ЛТД» від 01.01.2026 року статутний капітал товариства становить 200000,00 грн., з яких: ОСОБА_7 вніс 90% статутного капіталу, а ОСОБА_6 – 10%. Розмір статутного капіталу не змінювався (а.с. 70).
Рішенням Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України, яким вирішено, що положення частини першої статті 61 СК України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформований за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності.
За змістом ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
При цьому, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.ч 1. 4 ст. 65 СК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Частинами першою, четвертою ст. 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №638/19826/15-ц, якщо один із подружжя, будучи учасником господарського товариства, вносить до статутного капіталу майно, яке є спільною власністю подружжя, то в іншого з подружжя виникає право вимоги виплати компенсації від вартості внеску.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 року у справі №760/20948/16-ц вказано, що один з подружжя при поділі спільного сумісного майна може претендувати на виплату частки у статутному капіталі, що є відмінним від виплати половини вартості внеску засновника у статутний капітал цього товариства. У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства, набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства, з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась). Внесок одного із подружжя, який є учасником господарського товариства у його статутний капітал є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними.
Постановою Верховного Суду від 01.05.2024 року у справі №334/9558/15 визначено, що учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом (пункти «б» та «д» частини першої статті 10 Закону України «Про господарські товариства»). У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником майна, внесеного у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Водночас як учасник товариства, який вносить спільне сумісне майно у статутний капітал цього товариства, так інші його учасники мають розуміти наслідки у випадку ухвалення рішення про виплату вартості частки члена подружжя у статутному капіталі.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (Правова позиція ВС викладена у постанові від 22.03.2021 року у справі № 522/5302/16-ц провадження № 61-3662св20).
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Згідно зі звітом про оцінку майна, складеним ТОВ «Подільський експертний центр», вартість однокімнатної квартири, що розташована на дев`ятому поверсі десятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , визначена за порівняльним підходом, станом на 21.01.2026 року, без ПДВ, становить 1966800,00 грн. (а.с. 13-18).
Слід зазначити, що позивач вжив всіх можливих заходів для доведення дійсної вартості квартири, тоді як відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вартості відчуженої ним квартири на час вирішення спору, а також неспростував визначений у Звіті про оцінку майна розмір вартості спірного майна.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спірної квартири та не спростовано належними доказами визначений висновком експерта розмір його вартості та правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин відповідач не скористався.
Отже, судом встановлено, що сторони придбали спірну квартиру під час перебування у зареєстрованому шлюбі і що відповідач розпорядився зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_3 . Тому, суд дійшов висновку, що в такому випадку позивач має право на грошову компенсацію половини вартості частки у статутному капіталі товариства.
Суд не примає до уваги твердження відповідача, що дружина вивезла меблі, речі, обладнання з спірної квартирим та пошкодила в ній мережі, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.
При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості квартири, суд виходить з того, що вартість частки ОСОБА_4 у статутному капіталі ТОВ «УКРТОРГ-ЛТД» збільшилась з моменту її внесення до статутного капіталу та фактично на день подання позову становить – 1966800,00 грн., відповідно 1/2 вартості частки яка підлягає стягненню з відповідача в порядку поділу майна подружжя становить 983400,00 грн.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. 
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», п. 51).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
За змістом ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У ч. 2 ст. 72 СК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Сторон погоджуються з тим, що строк позовної давності слід обраховувати починаючи з 20.11.2017 року (звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя справа №127/24983/17) (а.с. 77), проте з 12.03.2020 року по 22.05.2020 року по всій території Укроаїни був оголошений карнтин через поширення СОVІD-19, тому строки були продовждені на строк дії цього карантину (Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України). Вподальшому, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного та надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії, яким доповнено ЦК України в березні 2022 року. Воєнний стан було введено 24.02.2022 року, який діє досі. Враховуючи факт продовження загального строку позовної давності, визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину, а згодом воєнного стану, загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, так як позивачем заявлено позовні вимоги у лютому 2026 року про поділ мйна подружжя. Отже, строк позовної давності не пропущений, а відтак у позивача відсутні підстави для звернення до суду із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності. З огляду на викладене, відсутні також правові підстави для застосування строку позовної давності судом до спірних правовідносин.
Враховуючи зазначені правові висновки, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності є безпідставними.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на оплату судового збору в розмірі 7867,20 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору – Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТОРГ-ЛТД», про поділ майна подружжя – задовольнити.
В порядку поділу майна подружжя, а саме частки ОСОБА_4 у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТОРГ-ЛТД», стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 половину вартості частки у статутному капіталі в сумі 983400,00 грн.(дев`ятсот вісімдесят три тисячі чотириста гривень 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 7867,20 грн. (сім тисяч вісімсот шістдесят сім гривень 20 коп.).
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОККП: НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОККП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТОРГ-ЛТД», код ЄДРПОУ 40496680, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4а/139.
Повний текст судового рішення складений 10.06.2026 року.

Суддя: